90 HENRIK HESSELMAN. 
till 100 &, i södra Sverige synes skillnaden vara mindre än i norra, 
såväl absolut som relativt. Bladen bruka vid bristande vattentillgång 
bli mindre än under normala förhållanden; då barren hos tallen den 
torra sommaren 1901 tvärtom blefvo längre än vanligt, visar det tallens 
ganska ringa vattenbehof eller dess förmåga att tillfredsställa detsamma 
ur djupare jordlag. I grund och torr jordmån, där tallen som förut 
nämdt hade att lida mycket af torkan, blefvo däremot barren korta 
1901, såsom det framgår af iakttagelserna vid Järfva. 
Barren år 1902 voro ofta t. ex. från nordligaste Norrland blekt 
gröna, 1901 djupt och mörkt gröna. Då bladets assimilationsstyrka 
under för öfrigt lika förhållanden närmast beror på klorofyllmängden är 
denna omständighet af stort intresse. Den ljusrika sommaren 1901 
kunde af tallen äfven genom barrens beskaffenhet mycket bättre utnytt- 
jas än den mulna, regndigra sommaren 1902, härigenom blir motsätt- 
ningen mellan de båda somrarne ytterligare förhöjd. 
De här skildrade och närmare diskuterade företeelserna hos tallen 
visa, hurusom 1901 års varma och torra sommar, utom på särskildt 
ogynnsamma lokaler, i hög grad gynnat lifsprocesserna hos detta träd. 
Utbildningen af nya knoppar och upplagringen af näringsmaterial för 
dessas vidare utveckling under den följande sommaren nådde en full- 
ändning, som vida öfverträffade samma fenomen de närmast liggande 
åren. I Norrland synes tallen bäst ha kunnat tillgodogöra sig den rik- 
liga värmetillgången och det starka ljustillflödet, ty där äro år 1902 
arsskotten relativt mer befordrade i sin utveckling än i södra och mel- 
lersta Sverige. Ett undantag härifrån gör svensk, men äfven tysk tall 
från Bohuslän, som visade en betydande ökning af årsskottens längd 
är 1002: Det. ar sannolikt, att orsaken härtill är att söka däruti, att 
det inre Norrland liksom Bohuslän under juli månad erhöll vida mer 
regn än Mälaredalen samt trakterna kring Vänern och Vättern, hvar- 
ifrån profven från södra och mellersta Sverige eljes kommit. Oaktadt den 
utomordentliga nederbördsbristen i mellersta Sverige år 1901 voro dock 
tallskotten äfven här längre än föregående år. Tallen är tydligen ett 
träd, som genom hela sin yttre och inre byggnad är utomordentligt 
väl skickadt att motstå svår torka och äfven vid ringa vattentillgång 
hålla lifsprocesserna i gång. Värmeöfverskottet under sommaren 1901 
kom sålunda tallen till godo, i det den genom sin förmåga att fördraga 
torka kunde så att säga realisera de fördelar, som den höga tempera- 
turen och det rikliga ljustilllödet erbjödo, hvarvid dock i de delar af 
vårt land, som under juli erhöllo en visserligen obetydlig nederbörd, 
detta kunde äga rum i större grad än i de mest nederbördsfattiga. 
Värmebristen och kanske den ymniga nederbörden, men säkerligen 
