22 EUG. HEMBERG. 
angående barrträdens framtid äro däremot af mera oskyldigt kammar- 
spekulativ art. 
Herr H:s förbemälda uppsats har gifvit upphof till denna studie, 
som afsett undersökning och begränsning af de trakter inom västra och 
södra Sverige, inom hvilka tallen till följd af kombinerade förhållanden, 
delvis af klimatologisk natur, faktiskt uppträder i degenerescent form. 
Undersökningen omfattade i första hand begränsning af det område 
(zon I), hvarinom tallen redan under förhistorisk tid försvunnit, samt de 
antagliga orsakerna till detta försvinnande. Följande undersökningar 
riktades på »öfvergångszonen» (zon II), hvarinom den spontana tallen, 
så till habitus som virkeskvalitet uppträder såsom sannolikt en biolo- 
gisk form, skild från nordens typiska tallras. 
Naturen har i torfmossarna, i kalktufferna samt de submarina sko- 
garna skrifvit den postglaciala växtvärldens invandringshistoria i vårt 
land, och forskningen har tolkat denna skrift. Vi känna nu invandrin- 
gens ordningsföljd, samt i stort sedt äfven de vägar, på hvilka invan- 
dringen försiggått. 
Beträffande skogsträden veta vi, att björken med sin 'följesven 
aspen inträngde från söder och följande det vikande tundrabältet suc- 
cessive framträngde mot norden. 
Tallen följde samma riktning, arbetande sig fram i björkskogens spår. 
Såväl björkens som tallens uppmarsch mot norden gynnades af 
dessa trädslags bevingade frön, hvadan invandringen måste i den mån 
de klimatologiska faktorerna det tillstadde hafva omedelbart ägt rum. 
Båda dessa trädslag bilda fortfarande vidsträckta skogar inom vårt 
land; endast inom södra Skåne samt Hallands och Bohusläns kustbälte 
äro de generellt sedt sedan förhistorisk tid försvunna (jämf. kartan ” å sid. 
123 (fig. 1) zon I). Den därstädes under nutiden förekommande spontana 
björken är en sydligare rasform än den, som anträffas subfossil i mossarnas 
djup, och de tallbestånd, hvilka i våra dagar bryta löfskogarnas, ljunghe- 
darnas eller kalfjällens enformighet, äro samtliga produkter af skogskulturen. 
Det är dock icke blott inom förenämnda svenska område, som den 
fordom härskande tallen redan under förhistoriska tider försvunnit. 
Samma förhållande har ägt rum i Danmark, västra Tyskland, Hol- 
land, Belgien, Nordfrankrikes lågland och England. Utredningen af de 
till ifrågavarande företeelse samverkande orsakerna är icke blott af all- 
mänt växtgeografiskt och biologiskt, utan äfven rent forstligt intresse. 
1 Undertaget för kartan har välvilligt ställts till tidskriftens förfogande af dr. Gunnar 
Andersson, ; 
