128 EUG. HEMBERG. 
ek och tall. Ty där jordmånen af naturen var grus- och sandartad, 
såsom på skarpa åsar och magra kust- eller inlandssandfält, eller moss- 
artad och sur af stagnerande vatten, förmådde eken icke göra verksamt 
intrång på tallens å dylika ståndorter predestinerade område; och om- 
vändt häfdade eken sin ställning mot hvarje intrång å de fuktiga, ängs- 
artade ståndorter, hvilka först under långt senare tid eröfrades af jord- 
kulturen. 
Ekens strid med tallen är ingalunda någon afslutad händelse i skogs- 
växlingens historia. Den kan ännu i mindre skala spåras i Sydsveriges 
skogsbestånd, i stort iakttages densamma på Karpaterna, men synner- 
ligast i sydvästra Ryssland, exempelvis Wolhynien. Denna kamp ger 
under tidernas lopp upphof till en serie intressanta beståndsformationer, 
af hvilka jag från sistnämnda land meddelar följande: 
a) Inom ett 8o-årigt, nästan fullslutet bjälkbestånd af tall befanns ett 
snårlikt 10-årigt underbestånd af ek, i blandning med Evonymus verrucosa 
och i ljusningarna täta grupper af weichselbuskar. Till följd af bjälkbestån- 
dets höga kronsättning och ringa beskuggning växte underbeståndet frodigt i 
höjden, och eken skall en gång efter tallens afverkning fullkomligt behärska 
ståndorten. 
b) På ett afbrändt fält, förut bevuxet med tall men med ännu kvarstå- 
ende, enstaka äldre ekar, som varit insprängda i den afbrunna tallskogen, 
men undgått dennas öde, förefanns en fullsluten, 12 —13-årig återväxt, be- 
stående af tall och ek i ungefär lika blandning. Denna hade uppstått genom 
flera på hvarandra följande fröår hos de kvarstående ekarna, samt genom frö- 
anflog från angränsande tallbestånd. Ehuru tallen beträffande höjdväxten 
hunnit före eken, undgår den senare dock undertryckning genom sin förmåga 
att söka ljuset mellan tallarnas spetsiga toppar!. 
c) En blandad 50-årig tall- och ekskog, uppkommen å kalmark, visade 
att endast de tallar, som med sina toppskott förmå bibehålla sig på den starkt 
uppskjutande ekens kronhöjd, äga framtid, hvaremot alla sådana med till- 
bakasatt höjdväxt stodo dödade eller tvinande af beskuggning. Denna blan- 
dade skog kommer att inom ett sekel hafva omdanats till ren ekskog, sedan 
tallen småningom dödats af sidobeskuggning och de sista lifskraftigaste stam- 
marna tillgodogjorts af människan eller fallit för tidens tand. 
d) Inom en 200-årig gles ekskog med ringa underväxt af löfbuskar, men 
med marktäckning af gräsmatta, förefanns en sluten plantväxt af tall på alla 
större och medelstora gläntor. Från närbelägna bestånd spreds tallfröet öfver 
ekskogen, och inom denne bringade bökande vildsvin det fallna fröet genom 
gräsfilten till markens yta. Det spirade upp i de gamla ekarnas ljusa mel- 
lanrum, medan beteskreaturen däremot förstörde hvarje ekplanta. Här för- 
siggick en vegetationsväxel till förmån för tallen inom ekens urgamla ståndort. 
Under ektidens första hälft inträffade ett geologiskt skede i form 
af den landsänkning, som dränkte västerhafs- och östersjökusterna, af- 
1 Denna »heliotropism» delar eken med boken vid yngre år. 
