130 EUG. HEMBERG. 
del, samt i så fall äfven ingripit i hennes öde. Fynden af brända eller 
ytligt kolnade tallstubbar, som under torftäkt gräfvas upp ur mossarna, 
utgöra äfven indirekta bevis för människans och urtallens samtidiga 
tillvaro. Att åskslag kunna förorsaka skogseldar är visserligen ettstun- 
dom iakttaget fenomen; de talrika fynden af brända stubbar tyda dock 
snarare på upprepade skogseldar, förorsakade af människan, än af åsk- 
eld. Det är antagligt att den paläontologiska forskningen förr eller se- 
nare kommer att framlägga autentiska bevis på samtidigheten af den 
ursprungliga tallen och människan inom dessa södra landsdelar under 
själfva den s. k. ekperioden; ja, hvarför ej att människan anländt tidi- 
gare än eken! Att tallen fortlefvat långt fram under ekperioden samt, 
stundom utträngd, åter eröfrat någon förlorad ståndort, framgår af flera 
forskares undersökningar. Sålunda anför Chr. Waupell” lagerföljden i 
ett par danska torfmossar, nämligen: 
i Åeshemose: underst blandade rester af björk, tall, ek; därnäst en- 
bar björk, sedan enbar tall, däröfver björk och öfverst al. 
i Femsölyngs mose: i bottenlagret funnos blandade rester af björk, 
tall, ek; i mellanlagret likaledes björk, tall, ek, samt i det öfre mull- 
blandade torilagret endast al och tall. 
Af dessa ex. framgår, att den ursprungliga tallen ställvis bibehållit 
sig, dels vid mossarnas kanter och dels på deras yta, åtminstone så 
långt fram i tiden som till alens invandring, hvilken skedde senare än 
ekens, eller då detta senare trädslag redan hunnit utbreda sig uppåt 
mellersta Sverige.” Den invid Ystad belägna S:t Herrestads och Öja 
torfmosse, med en ytvidd af omkring 300 hektar, har bildats på litorina- 
hafvets forna botten, hvarför den således är yngre än litorinatiden. I 
denna mosse hafva alla lager, äfven det understa bleket., bildats under 
ekperioden. Men emedan tallen äfven finnes inbäddad i torfven i bland- 
ning med eken, bevisar det, att den förre härstädes lefvat kvar bland 
eken under jämförelsevis sen tid. ” Äfven undersökningarna af kalktuff- 
lagren i södra Skåne visa, att tallen fortlefvat så sent som under tiden 
för sista lagerföljdens bildande. Sålunda vid Benestad å lokal V, hvarest 
tallrester anträffats jämte Cynanchum, Cornus sanguinea, ek, slån, al, 
Phragmites, Equisetum hiemale etc. »Sannolikt torde vara, att dessa 
(furu-)lämningar blifvit nedförda från högre upp befintliga sluttningar, till- 
hörande den förut omtalade rullstensåsen, hvarest furen i det längsta 
! Bögens Indvandring i de Danske Skove. 
> Eit slags bevis för tallens och en bofast befolknings samtidiga tillvaro i Nordjutland 
äro därvarande urgamla ortnamn såsom Furuby, Tyrestad o. s. v. hvilka häntyda på en forn- 
tida tallvegetation. (E. Fries: Botaniska Utflygter Bd. 11.) 
>N. O. Holst: Sveriges geologiska undersökning; kartbladet Ystad. 
