a EUG. HEMBERG. 
Linné, som under sin skånska resa år 1749 besökte denna skog, 
yttrar därom: >»Flygsanden hölt sig förnämligast öster om Widtsköfle; 
här var en lund af tall, som fordna världen lärer planterat, at därmed 
dämpa sanden.» 
Det måste dock af följande orsaker betviflas, att denna skog blifvit 
planterad eller af människan anlagd. Det är nämligen bekant, att tall- 
kulturer allra tidigast började inom Danmark i ringa skala utföras år 
1738 af Dininspektor Röel, men först genom Oberförster von Langen 
praktiseras i stort från år 1765.” Då Widtsköflebeståndet redan år 1684 
upptages å Buhrmanns karta, torde det icke blott ha varit relativt stort, 
utan äfven åtminstone medelåldrigt, d. v. s. 40-30-årigt, hvadan det skulle 
uppstått redan omkring år 1640. Men då voro tallkulturer med visshet 
icke praktiserade i Skåne eller öfriga Danmark. 
Å herresätet Ovesholm i Träne socken vid den nuvarande spontana 
tallens sydgräns finnes en torfmosse, innehållande tallrester alltifrån den 
äldsta till yngsta lagerföljden. Också fortlefva än i dag spridda spon- 
tana tallar i de angränsande löfskogarna. Ända så sydligt som vid Raf- 
lunda å Östersjökusten förefinnes å steril mark, som hvarken af eken eller 
boken kunnat eröfras, en tallskog och fordomtima offerlund, hvilken af 
allt att döma är relikt af den ursprungliga tallen, som allt sedan forn- 
tiden förmått konkurrensfri fortlefva och fortplanta sig å den magra 
sandjorden. Äfven inom Hallands strandbälte ådagalägga historiska data, 
att den ursprungliga tallen fortlefvat ända till nutiden, ja lokalt fortfarande 
häfdar sin ståndort. Så exempelvis å Veingekusten, hvarom skrifves: 
»Äfven på Weinge strandbygd, där ofantliga flygsandsdrifvor möta ögat, 
voro fordom stora barrskogar. Och man finner ännu djupt under flyg- 
sandsdrifvorna rötter af en mängd sådana träd. Stugor afs. k. boltimmer 
utvisas ännu i byarna omkring stranden, till hvilka timret här huggits. ? 
Vidare uppgifver Bexell vid beskrifningen af Snöstorps socken löf- 
skogar och kala ljunghedar, men >»vacker och väl vårdad furupark på 
utmarken> endast vid hemmanet Frennarp invid Nissaån. Men, tillägger 
han: »Snöstorp var fordom en af södra Hallands skogrikaste trakter. 
På hela trakten häremellan (Snöstorps by) och Halmstad var fordom grof 
timmerskog, och ännu 1804 stodo hus i Snöstorps by, hvartill furutimret 
blifvit hugget på Snöstorps nu mera kala och ljungbevuxna utmark.» 
Däremot var >»hela bergsträckan på sidan om Skedala en stor och lum- 
mig bokskog.» Äfven å den stora n. v. om Halmstad belägna och till 
flera socknar hörande bergsträckningen Nyårs-åsen, synes den ursprungliga 
tallen hafva alltsedan forntiden bibehållit sin ståndort, samt till följd at 
! Vaterländische Waldberichte. 
? S. P. Bexell: Anteckningar ur Hallands Historia och Beskrifning. Göteb. 1818—1819. 
Kn 
