INRE FROSTSPRICKOR. 153 
Men då barken ändtligen fryser, tränger en del af vattnet ut ur 
cellernas inre till mellanrummen mellan dessa, i hvilka det fryser. Cell- 
väggarna äro elastiskt uttänjda och blifva, sedan vattnet trängt ut ur 
dem, hopträngda af den i mellanrummen bildade isen. Det finns därför 
ingen anledning, hvarför barken, då den frusit, skulle väsentligt minska 
sin volym som det är händelsen med veden. Äfven den till äfven- 
tyrs förefintliga döda barken, som ju är nästan torr, krymper naturligt- 
vis endast helt obetydligt vid köld. 
En annan sak, som bör läggas märke till, är att vedpartiklarna i 
sprickans kanter lättare skilja sig från hvarandra än barken, hvars väf- 
nad ej äger dylika ytor. Å 
ena sidan deltager ej barken i 
vedens krympningsprocess eller 
åtminstone i långt mindre grad, 
och å andra sidan slites den sön- 
der mindre lätt i längdriktnin- 
gen. Det fordras också en gan- 
ska stor spänning hos veden för 
att spränga barken. Vanligtvis 
hindrar därför barken uppkom- 
sten af frostsprickor, i det den 
hindrar krympningen hos den 
med densamma hopvuxna veden. 
Sjunker temperaturen hos 
vedmassan i betydlig mån, hvar- 
igenom dess sträfvan att sam- 
mandraga sig ökas, så verkar Fig. 2. Tvärsnitt af en 120-årig undertryckt silf- 
trädets bark ofta blott uttän- vergran med en öppen och talrika inre frostspric- 
jande på den yttre vedmassan, kor. De inre årsringarne äro ej markerade, på 
hvaremot bristningar i den inre det att sprickorna skola framstå tydligare. Den 
inre veden var sjuk. ?/3 nat. storlek. 
uppstå, och taga dessa sprickor 
företrädesvis radiens riktning, ehuru äfven dylika i periferiens stundom 
upptrada. — (SETHSLOkockt 7) 
Äfven hos silfvergranen, fig. 2, se vi frostsprickor i både radiens 
och periferiens riktning. 
De radiala sprickorna nå delvis ej fram till barken. Men andra 
sprickor genomtränga vedmassan ända till barken utan att sönderspränga 
densamma. Detta är emellertid endast tänkbart, då man antar, att bar- 
ken på det ställe, där sprickan slutade, uttänjts i periferiens riktning, 
hvarigenom dess bristning förhindrats. 
Men denna lokala uttänjning af barken samtidigt som den inre 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1904. II 
