172 EUG. HEMBERG. 
denna tid erfordrades årligen virket från 1,000 acres 100-årig ekhögskog; 
och under antagande, att hvarje acre innehöll 40 dylika stammar, upp- 
gick årliga behofvet för marinen till icke mindre än 40,000 stammar. 
Och likväl var engelska kofferdiflottans årliga virkesbehof vida högre. 
Till följd af den i början af 1700-talet i massa uppträdande skepps- 
borrmasken reducerades ekfartygens duglighetstid från 43 aå 30 till 12 
å 13 år, hvilken omständighet naturligtvis ytterligare ökade krafven på 
ekvirke”. 
Såsom exempel på ödeläggelse genom krig framdraga danska auk- 
torer svenska invasionen i Danmark 1638—1660, hvarunder icke blott 
vidsträckta skogar raserades, utan jämväl all jordkultur och företagsam- 
het låg nere, hvarigenom skyddsvärnen mot flygsanden förföllo, så att 
denna åter förhärjande trängde in öfver vida kulturtrakter. Äfven i Skånes 
skogar hafva krigen åstadkommit förödelser, och i Bohuslän har den 
röda hanen under gränsfäjdernas tider flaxat öfver vida barrskogsom- 
råden. 
Att skogens felaktiga tillgodogörande beträffande afverkningsformen 
medför dess ödeläggelse, är ett ännu i nutiden iakttaget faktum. Det 
var i synnerhet genom den i Skåne och Halland fordom mycket prak- 
tiserade pottaskberedningen och inom vissa trakter kolningen som dessa 
landskaps bokskogar ödelades eller reducerades. Skogsbeståndet kal- 
höggs, från de yngre stubbarna uppsköto åter nya skott, medan de 
äldre voro oproduktiva, däraf gles återväxt. Beteskreaturen tuktade de 
uppväxande skotten, marken förvildades och ljungen flyttade in i glän- 
torna. De unga skotten höjde sig upp i nödvuxen form, bildande grupp- 
formiga buskager med krokiga, ofta lafbevuxna stammar och grenar, 
och med dålig tillväxt och försvagad regenerationsförmåga lämnades 
karikatyrbeståndet åt framtiden. 
Eller ock skedde bokskogsafverkningen i form af blädning till ved 
för brännvinsbrännerierna, till planksågning eller stafverhygge. Hofveri- 
bönder, handsågare och stafverhuggare kommo till skogarna och fällde 
stammarna, i lyckligaste fall efter frälseinspektorens eller torpare-skog- 
vaktarens anvisning, eljest efter eget skön. Härvid uttogos alltid de 
lämpligaste gröfsta träden, och mångenstädes är det tredje, fjärde gra- 
dens underbestånd, som under nutiden å samma plats bildar ett från 
ungdomen nödvuxet och dekadant öfverbestånd. Detta var en bläd- 
ningsform i bokskog, hvars fördärfliga verkningar först en senare tid 
skulle inse. Man så att säga skummade mjölkbunken tills endast vass- 
lan var kvar. 
En annan, nu dess bättre förgäten, devasteringsform af bokskogen 
1 Seybert, Statist. Annal. 
