ök EUG. HEMBERG. 
äfven genom användning af sådant frö har man endast erhållit deka- 
danta bestånd, åtminstone i jämförelse med sådana från större delen af 
öfriga Sverige. Ty så känslig är tallen för det nu härskande sjöklima- 
tets verkningar, att hon icke ens efter bästa fröhärstamning förmår 
tillnärmelsevis utveckla sig till nordiska tallens fulländning, utan med 
förkortad lifslängd ständigt framträder i klena former och dekadant typ. 
Sin bästa form och habitus erhåller tallen inom denna zon i bland- 
ningsbestånd eller insprängd i löfskogens luckor. TLämpligaste frö 
för tallkulturen erhålles från öfvergångszonens (II) spontana bestånd, 
hvilka redan befinna sig under (ett mildradt) inflytande af hafsklimatet. 
Det skall, som i det följande anföres, vid närmare undersökning visa sig, 
att denna spontana kustlandstall inom öfvergångszonen II utgör en de- 
generescent biologisk rasform (jämför fig. 6) af vår nordiska tall, alstrad 
under faktorerna förlängd vegetationstid, högre luftfuktighet, låg sommar- 
värme, förkortad vinterhvila, eller med andra ord under yttre villkor, 
diametralt motsatta nordiska och kontinentalklimat. 
Sällan inrymmes åt tallen inom zon I en växtplats af bättre boni- 
tetsgrad och tydligt är, att äfven detta förhållande i viss mån bidrager 
till de dekadanta förhållanden, hvarunder detta trädslag befinner sig. 
Urgamla ljungryar, torraste grusåsar, förvildade bokskogslägen, in- 
landssandfält och flygsand äro tallens vanligaste ståndorter. 
Ljungheden är intet ursprungligt växtsamhälle undantagande 3 flyg- 
sandslägen, utan en produkt af skogsödeläggelse, ofta parad med 
brand. Ljungjorden är en ofruktbar torfbildning, uppkommen genom 
oxidation på torr väg. Första generationen tallskog på dylik mark 
framträder alltid, oafsedt fröhärstamning, i mer eller mindre degenere- 
scent form.' Men tallvegetationen omdanar ljungjorden till mild humus, 
hvilken åter genom förbränningsprocessen alstrar kolsyra, som löser 
undergrundens rika mineralämnen till favör för en efterkommande 
yppigare skogsgeneration. 
Inlands- och kustflygsanden är mer eller mindre ofruktbar, undan- 
tagande sänken med högt grundvatten, hvaremot dynerna ofta äro nästan 
sterila. Till tallens ytterligare deformering å de sämre ståndorterna 
inom zon I verkar äfven stormexpositionen, och dessa omständigheter i 
förening åstadkomma den kortskaftade, om löfträdets förgrening erin- 
rande tallform, hvilken inom hela zonen varsnas å de stormexponerade 
sand-, ås- och hedlägena. (Fig. 7.) 
= 
! Jämför för öfrigt Alb. Nilssons studie »Sydsvenska ljunghedar», Tidskr. för Skogs- 
hush. 1901, 
