PES VO 
184 EUG. HEMBERG. 
Som bekant gynnar naturen korsbefruktning mellan närstående arter 
eller olika raser at samma art. Korsbefruktningen mellan de distinkta 
tyska och nordiska tallraserna befordras genom ihållande vind under tiden 
för fruktifikationsorganens maturitetstillstånd. Sålunda gynnas bastardbe- 
fruktningen om vindriktningen under nämnda tid ligger från ett kultur- 
bestånd af tyskt frö mot ett sådant af spontan natur. Och som bekant 
är äfven en måttlig vind tillräcklig att bringa hanblommornas frömjöl i 
stora massor och på afsevärdt långa afstånd från produktionsbeståndet. 
Faran för den svenska tallåterväxtens försämring är således aktuel å alla 
trakter, hvarest den tyska, dekadanta tallrasen blifvit införd i grannskapet 
af den spontana tallens bestånd: 
Skogsvårdens medel till hindrande af Heladauses spridning är dels 
successiv afverkning och omsättning af de tyska, oräntabla tallbestånden, 
dels undvikande af fröträdställning med själfsådd inom de trakter (före- 
trädesvis zon II), hvarinom den tyska tallrasen genom -kultur blifvit in- 
förd samt dels slutligen skärpt kontroll å skogsfröhandeln, inclusive kott- 
plockningen. 
c) Tallbestånd af frö från spontana nordfuran (dock ej ie hög- 
nordiska breddgrader, såsom Norrland): 
1) på sämre ståndort (ljungmark, grusåsar, sandmo, flygsand.) 
Med i det föregående beskrifven habitus förmår tallen fortväxa med 
från 30—40 år tillbakasatt tillväxt till 50 (60) år, dock under jämnt fort- 
gående beståndsutglesning genom trädens uttorkning och död på rot, 
eller i lindrigare fall genom successivt inträdande topptorka, i båda fallen 
med däraf resulterande markförvildning: på sämsta ståndorter BEnom 
ljungens invasion. Sparr- och småtimmerskog. 
2) på för tallen bästa ståndort, nämligen lerblandad grusmark eller 
fuktig, humös sand (fig. 10). 
Stam rak, rensar sig någorlunda väl intill något öfver hälften af trä- 
dets höjd; tillväxt stark; vid högre ålder påfallande skärmformig kron- 
bildning. Från och med ungefär 40:de året inträder likväl -mer eller 
mindre stark glesställning, hvarvid marken stundom öfverdrages med gräs- 
matta, lundörter eller blåbärsris; ofta, synnerligast på kalkrikare jordmån 
inflyttar en snårlik underväxt af Rubus fruticosus och R. ideus (björnbär 
och hallon). Befinna sig ek- och bokskogar i tallskogens grannskap och 
är ej denna utsatt för starkare kreatursbetning, så inflytta genom »plan- 
teringsdjurens»> verksamhet såväl ek- som bokplantor, hvilka snart höja 
sig upp mellan tallarnas stammar. De ståndorter, hvarå stammarna uppnå 
största lifslängden, äro fuktiga sänken å starkt kapillär, humusblandad 
sand. Å dylika kunna bestånden bibehålla sig tämligen fullslutna till 
intill 60—70 år, och enstaka individer uppnå 100 års ålder. Dylika be- 
