Tänk på skogsfågeln. 
Af James Pauli. 
Snart tändas offereldarna på skogsvårdens altare! — de giriga 
lågorna skola, när snön smält undan och våren stormat in, slicka och 
förtära ris och marbuskar, som finnas på skogshyggena, de skola där 
göra »rent hus» för att enligt den omtänksamme skogshushållarens 
mening bereda plats åt nya generationer af plantor och träd. Riset 
är ju eller kan i större eller mindre grad vara hinderligt för detta 
syfte, och det måste därför bort. Innan så sker ville jag dock så gärna 
bedja för våra skyddslingar tjädern och orren och för dem fälla ett 
godt ord och hejda risbrännaren — jag vore frestad säga mordbrän- 
naren! — med ett: tänk på skogsfågeln. 
Det är så ofta vi uti det praktiska lifvet mötas af svårigheter, då 
vi företaga åtgärder i syfte att hjälpa och reglera på ena hållet, enär 
vi då stjälpa på det andra. Så här. Vi röja och bränna våra trakt- 
hyggen för att underlätta och framhjälpa föryngringen därstädes, men 
huru många skogsfågelreden gå därvid icke förlorade, på samma gång 
som en omtyckt boplats med sina härliga gömslen och sitt skydd, som 
riset å hyggena skänker såväl de gamla som ungarna, beröfvas dem 
för en lång framtid. Det svider en i hjärtat, det kan ej nekas. Jä- 
garen och skogshushållaren tager sig då en grundlig funderare för att 
söka undgå detta missförhållande och få saken så ordnad, att det värn- 
lösa och värdefulla vildtet skonas och skyddas, utan att han åsidosätter 
sin plikt mot en så ytterst viktig angelägenhet som skogsföryngringens 
