208 JAMES PAULI. 
bästa. Låtom oss se, om ej detta skulle kunna genomföras, om vi 
icke skulle kunna få de båda till synes stridiga vägarna att samman- 
löpa till båda målen. 
Efter afverkningen på ett hygge kvarligger som en hvar vet gre- 
nar, kvistar och ris i större eller mindre myckenhet. Endast undan- 
tagsvis kan detta tillgodogöras och föras bort från hygget såsom i 
närheten af större samhällen eller invid tätt befolkade slättbygder, där 
detsamma med begärlighet upplockas till bränsle af den fattigare be- 
folkningen. Där riset emellertid kvarligger i större mängder såsom 
ett Zjockt täcke öfver marken, blifver det till synnerligen stort besvär 
vid utförandet af skogssådd eller plantering och där man öfverlämnar 
föryngringen åt själfsådden, försenar riset återväxtens uppkomst. Vi 
skogsmän måste hushålla med tiden väl, ty det gäller för oss att snab- 
bast möjligt låta återväxten inkräkta hyggena efter afverkningen. Tid 
är pengar äfven här. 
Risbränningen gör marken ren, underlättar själfsåddens uppkomst 
och gör, att skogsodlingen går lätt att utföra. Hon gynnar dock tal- 
len väl mycket, i synnerhet där bränningen sker bredt öfver hygget. 
Får riset kvarligga, försvåras såsom nämndt är själfsådd och skogs- 
odling, men granens anspråk tillgodoses mera, ty fuktigheten bibehålles 
bättre under eller mellan riset, där markbetäckningen kvarstår såsom 
en skog i smått, ett tillhåll därjämte för larver och mjuka insekter af 
mångahanda slag, passande till föda åt tjäder- och orrkycklingar. 
Hvilket af dessa tillvägagåenden skall jag nu välja med hänsyn 
till föreliggande fråga och finnes icke någon medelväg att gå? Jag 
har försökt olika förfaranden och vill med ledning af därvid vunnen 
erfarenhet uttala mig sålunda: 
På de ställen, där föga ris finnes på marken (efter glesskog), 
borde detsamma få kvarligga orördt; endast där det hopat sig i klum- 
par, kunde detsamma upptagas och hopläggas i glesa högar, 1 a 17/, 
meter vida och placeras på stubbar, smärre stenar, afklippta marbusk- 
stammar eller små gyttringar af smärre, förkrympta plantor, hvilka i 
viss mån genom sin spänstighet hölle rishögen något lyftad från mar- 
ken eller gjorde den gles, sålunda erbjudande skogsfågeln och kullarna 
förträffliga skyddsgömmen. Dylika högar, då riset endast ligger tjockt 
här och där på hygget, men i öfrigt tunt, blifva icke så kostsamma 
att hoplägga; man inbespar i stället kostnaden för högarnas bränning. 
Dessas storlek hindrar icke heller skogsodling i tillfredsställande förband. 
Något annorlunda ställer sig saken, om hygget är öfver det hela 
eller största delen belagdt med tjockt och groft ris. Detta måste då 
antingen aflägsnas genom att brännas bredt öfver hygget eller ock så 
