TÄNK PÅ SKOGSFÅGELN. 209 
hopläggas, att skogsodlingen och själfsådden icke försvåras eller omöj- 
liggöres. Då emellertid skogshushållaren alltmera söker å hyggena 
kvarlämna förutom fröträden äfven andra, ännu i god tillväxt varande 
tallar af vacker växtform för att för dessa utnyttja den ökning i till- 
växten, som friställningen medför, så blifver man ofta häraf tvungen 
att röja undan riset från de träd, som icke hafva tillräckligt tjock eller 
motståndskraftig bark mot häftig risbrand och sålunda i alla fall göra 
en del röjningsarbeten på ett hygge med tjockt ris. Jag föreslår då, 
att man röjer ihop riset i smärre högar och smalare strängar, allt efter 
som det passar sig, utan att därvid plocka marken alldeles ren. Vissa 
spridda högar kunde tagas stora, då riset är alltför rikligt, för att 
sedan brännas för sig. 
Det beror på förhållandena sedan, till hvilken utsträckning jag 
vill uppbränna riset, antingen icke alls eller till vissa delar, allt efter 
risets läge, högarnas storlek eller hinderlighet för föryngringen. Vi 
skulle härigenom bereda åt vårt skogsfågelvildt ett välbehöfligt skydd 
på marken, dels för redera, dels ock för kycklingarna under den ofta 
bekymmersamma uppväxttiden, då de äro utsatta för faror af många 
slag, för rofdjur och häftiga regnflöden, mot hvilka det myckna riset 
utgör ett välgörande skydd. På ett sådant hygge finnes vanligen 
också rikligare tillgång på lämplig föda än på det sotiga och torra, 
afbrända hygget, som är så ogästvänligt mot allt djurlif. Sedt enbart 
från skogshushållarens synpunkt, så kan man heller icke förneka, att 
de rigoröst drifna risbränningarna forcera fram tallen på granens be- 
kostnad i en rent af oroväckande grad, hvaröfver ock klagas från 
många håll, en farlig ensidighet, då granen fått en så stor och värde- 
full användning. Underlåter man risbränningen eller inskränker den- 
samma inom måttliga gränser, få vi ock fram en större jämvikt i bland- 
ningen mellan tall och gran till fördel för beståndens framtida afkast- 
ningsmöjligheter. Hvilken skogsman känner exempelvis icke till skill- 
naden mellan de granplantor, som uppkomma på brända hyggen, och 
de frodiga, blågröna, som skjuta upp ur kvarliggande ris och annat 
bråte på ett obrändt område?! 
Utan att här längre än som skett för frågans belysning i dess 
hufvudpunkter vilja fördjupa mig i ämnets forstliga förhållanden och 
synpunkter, men just med stöd af de nu angifna fördelarna i stort 
för skogshushållningen af att utföra hyggesberedningen med alls ingen 
eller möjligast varliga och minsta risbränning är det som jag vill rikta 
till alla dem, som hysa intresse för jaktvården och det vildas trefnad och 
förkofran, att såvidt möjligt skona hyggena för skogsfägelns skull och 
sålunda göra en god jaktvårdsgärning. Så som det rationella skogs- 
