252 DISKUSSION. 
och sade: här skall ni få se några tallar, liknande dem, som ni har i Sve- 
rige. Och mycket riktigt, det fanns en relikt kvar af den gammaltyska natur- 
skogstallen, hvilken fått genom själfsådd reproducera sig och därför äfven 
bevarat naturtallens typiska utseende. Jag håller före att, om man tager frö 
till kulturer från kulturskogar — det kanske icke märks första gången — 
och håller på och kultiverar under flera generationer, vi få våra skogar efter 
några århundraden degenererade, om vi icke lägga mera vikt vid att skaffa 
oss skog genom själfsådd. 
Byråchefen af Zellén. De anmärkningar, som riktats mot -mitt anförande 
ber jag få bemöta. Att tiden för skogsodlingens utförande på våren är kort 
och sammanfaller med vårbruket medför naturligen olägenheter. Där skogs- 
odling ej förut verkställts, hyser man äfven obenägenhet för skogsodlings- 
arbeten. Genom att till en början ersätta detsamma med högre dagspenning, 
än den i orten vanliga lyckas man dock snart nog att få folket ut på skogs- 
sådden. Man har slutligen den utvägen att göra förarbeten såsom hackning 
af gropar och rutor på hösten, hvarigenom brådskan på våren kan undvikas. 
Erhölle en karl i Norrland exempelvis 2 kronors dagspenning under september 
månad, borde det mångenstädes löna sig bättre att arbeta å den fasta skogs 
marken, än att gå på myrslogar och berga ett kort och magert starrhö. 
Öfverjägmästaren Wallmo anförde beträffande björken, att man kan an- 
vända björkvirket till kolning. Min erfarenhet är den, att björkvirkets kol- 
ning är föga lönande. Vare sig kolved däraf inreses för sig i skillda milor 
eller blandas med annan kolved, blir utbytet dåligt. Kolaren har också stor 
obenägenhet att kola björk utan att få extra betalning. För fabrikation af 
brännstål fordras dock björkkol och måste i så fall anskaffas trots uppoff- 
ringar. Hvad angår björkens förmåga att växa fort och lämna en hög af- 
kastning, så torde man vara tämligen ense om, att snabbvuxenheten är öfver- 
gående och att det slutliga utbytet per hektar är vida underlägset barrskogens. 
Det vore därför att beklaga, om skogslagen komme att så tolkas, att björk 
skulle anses vara god återväxt. Vid skogsdenuatution är det ganska lätt att 
få upp björkskog utan annan kostnad än att här och hvar kvarlämna några 
björkar till fröträd. Uti Småland äro stora trakter efter skogssköflingen be- 
växta med björk, men hvartill skall den användas? Möjligen till trådrulls- 
fabrikation! Behållningen för skogsägaren blir därvid i de flesta fall liten 
eller ingen. Man ser befolkningen släpa fram på vägarna med björkstockar 
t. o. m. under sommaren utan annan vinst än en dålig körlön. 
Björken kan under vissa dåliga markförhållanden dock hafva stor bety- 
delse som föregångare och uppfostrarinna för barrskogen, men att sätta den 
jämsides med denna, det ber jag att få protestera mot. Det vore en national- 
olycka för vårt land, om lagen kommer att tillstädja sådant. 
Mitt yttrande om hedmarker har blifvit missförstådt. Jag menade kala 
ljungmarker. 
Öfverjägmästaren Wallmo uttalade den meningen, att om man uppdroge 
skog genom odling, skola våra skogar efter några århundraden blifva degene- 
rerade. Skulle fröet, därför att det tages i handen, frambringa sämre plantor, 
än det frö, som faller direkt från trädet? Maänniskohanden kan vara dålig, 
det erkänner jag visserligen, men att påstå, att den är så dålig, att den för- 
stör fröet, det tror jag är att gå för långt. — Hvad beträffar den tyska 
tallskogen, så är dess tillbakagående nog beroende af, att den växer på 
