pe 
DISKUSSION. 257 
Det är nog så, att hvad som passar på det ena stället, passar icke alltid 
på det andra. 
För kulturer i Norrland skulle det fattas arbetskraft under våren och 
därför vore det snart sagdt omöjligt få dem utförda. En talare hade här- 
emot invändt, att, finnes det folk till att hugga ned skogen, finnes det nog 
också arbetskraft att utföra kulturer. Båda invändningarna sakna icke fog. 
Men det finnes ett tredje sätt att lösa frågan på och det är att anställa fasta 
arbetare för skogsbruket, likasåväl som man har fasta arbetare vid landt- 
bruket. I striden om lämpligheten af skogskultur i Norrland är det icke min 
afsikt att blanda mig. Jag vill endast meddela, att inom det bolag, jag re- 
presenterar, skogsarbetarefrågan, blifvit löst sedan länge på antydt sätt, och 
utfallet har visat sig synnerligen tillfredsställande. 
Den fast anställda skogsarbetaren lär sig snart nog efter god handled- 
ning att skogsodla, gallra, ljushugga m. m; han blir så småningom en man, 
som intresserar sig för det område, hvarinom han arbetar; han älskar skogen. 
Utan fast anställda skogsarbetare anser jag, att en intensiv skogshushållning 
blir alltför svår och villkorlig. 
Det är en gammal stridsfråga, denna om björken. 
I orter, där man kan sälja gallringsvirke som kol eller ved, försvarar 
den sin plats ekonomiskt sedt, men å andra sidan kan man mycket väl för- 
stå, att björken anses i vissa delar af Norrland och orter med liknande lägen, 
där afsättningsmöjligheter saknas, som ett otyg. Såsom en faktor till markens 
förbättring försvarar björken helt visst sin plats i naturens stora hushållning, 
äfven om den temporärt eller lokalt är besvärlig. 
Hvad nya skogslagen beträffar, har det uttalats, att den skulle vara allt- 
för otillfredsställande. Den är visserligen icke den lag, jag drömt om, men 
då vi nu ha fått den, böra vi göra det mesta möjliga af den. Jag håller 
före, att det är en ganska god lag. TI hufvudparagrafen är den affattad täm- 
ligen sväfvande, men detta innebär icke ensamt svaghet utan äfven, rätt upp- 
fattadt, styrka; svaghet, enär tillämpningen är inom vissa gränser beroende af 
det personliga omdömet; styrka, emedan den äger möjligheten att moderni- 
sera sig själf och att tillämpas efter de lokala förhållandenas olika växlingar. 
Det beror alltså rätt mycket på oss själfva, huru den kommer att till- 
lämpas. Då det allmänna, om jag så får säga, skogssamvetet vaknat och 
krafvet på skogshushållning blifvit större, så inrymmer lagen en däremot 
svarande uppfattning om vanskötsel. Se t. ex. Riksdagens uttalanden om 
hvad som utgör villkoret för myndigheternas ingripande. 
Lagen är som bekant i första rummet en undervisningslag, hvilket Riks- 
dagen skarpt markerat, men lagen öppnar därjämte möjlighet att inskrida 
mot »rofhuggning». 
Om vi genom undervisning kunna utveckla den allmänna opinionens 
uppfattning i skogsfrågan och särskildt deras som få att bedöma den sväf- 
vande frågan, huruvida vanskötsel rent objektivt sedt föreligger eller icke, om 
vi, säger jag, på så sätt gå före, följer lagen med. 
Direktören Martin. Det fälldes här ett uttryck för en stund sedan, som 
har framkallat mig för att bemöta detsamma. Jag vill gärna tro, att det var 
något förhastadt.  Talaren torde icke hafva tänkt på den fara, som i många 
fall. kan vållas af att personer, som höra diskussionen här, få den uppfatt- 
ningen, att det är nöjaktig återväxt, om det endast uppkommer björk efter 
