DISKUSSION. 259 
naturen gifver. Jag har därföre framhållit, att björken är ett trädslag, som 
man icke bör förakta. 
Öfverjägmästaren Wallmo. Direktör Martin snedvrider frågan genom att 
blanda ihop björk och asp. Aspen ruttnar vid 10—12 års ålder, så det kan 
icke blifva tal om att räkna den till god återväxt. Icke så med björken. Jag 
har haft mycket björkskog att sköta och har haft mycket nytta af den. 
Äfven hafva vi sett, hur i skogsmark barrskogen lätt uppkommer efter björken 
som föregångare. Och alla våra stora björkhagar, där barrskogen så gärna 
vill uttränga björken och så lätt kan göra det, blott den får, äro ett ekla- 
tant bevis om, hur naturen fordrar växelbruk icke blott i landthushållningen 
utan äfven i skogshushållningen. Och i vissa fall måste man äfven räkna 
alen som återväxt, åtminstone till en tid. Jag tyckte länge, att alen var ett 
besvärligt trädslag, och med stora kostnader sökte jag utrota den från hygget 
för att kunna kultivera barrskog, men sedan många år tillbaka tolererar jag 
alen och låter den växa 20—30 år för att under småningom utförd gles- 
ställning låta barrskog uppkomma under densamma för att sedan till slut 
helt och hållet uttränga den. Beträffande frågan om björkens giltighet som 
återväxt måste vi se saken i rätt ljus. Det gäller, huruvida en skogsvårds- 
styrelse kan anse sig berättigad att å trakter, där björkskog har afsättning, 
kunna tvinga en skogsägare, som har sluten återväxt af björk å sina hyggen, 
att med stor kostnad och med handkraft upprycka denna björk för att där- 
städes i stället kultivera barrskog. Och äfven om en skogsvårdsstyrelse skulle 
förledas till dylikt påbud, så komme ingen domstol att sanktionera det. Det 
är ifrån dessa synpunkter jag tager björken i försvar, men naturligtvis efter- 
sträfvar äfven jag att å kalhyggena, där så ske kan, framför allt uppdraga 
de värdefullare trädslagen tall och gran. 
Byråchefen af Zellén. Afser öfverjägmästaren Wallmo gråalen, kan jag 
ej dela hans åsikt. Jag har varit i tillfälle iakttaga följderna af gråalens 
herravälde, där den fått insteg. Afverkas då gråalen, uppväxer den nästan 
omedelbart genom rotskott i stor mängd. Dessa bilda somligstädes så täta 
och ogenomträngliga snår, att all annan växtlighet förkväfves. I början af 
1830-talet, således för 30 år sedan, utspann sig en häftig strid om detta 
trädslag, mellan Segerdahl och Obbarius. Den förre skref i bihang till järn- 
kontorets annaler mot gråalen och den senare i sin egen tidskrift för den- 
samma. Slutligen yttrade Segerdahl, att gråalen, som trotsar finsk envishet 
och svenska bondarmar, ej skulle låta sig utrota genom ett tomt munväder 
af herr Obbarius. 
Lyckligtvis äro stora områden af vårt land befriade från trädslaget. Jag 
ber få protestera mot den uppfattningen, att gråalen må anses såsom ett för 
våra skogar lämpligt trädslag och att skottskog af detsamma skall godkännas 
som återväxt å barrskogsmarkerna. 
Direktören Holmerz, Jag skall be att få säga några ord om gråalen. Se- 
gerdahl har yttrat, att gråalen trotsar svenska bondarmar och finsk envishet. 
Det har han rätt uti. Då man hugger bort en sådan, slå tjugu skott upp 
i stället. Huru man än vill försöka rota ut den, så går det icke, utan man 
måste bryta upp marken, och det blir dyrt. Man bör däremot gå till väga på 
det sättet, som herr Wallmo förordat, och som jag också försökt, eller att, 
då beståndet blir 20—30 år gammalt, så småningom glesna ut detsamma 
och därefter inplantera gran. Om ock granen i början för ett tynande Nf, 
