262 HENRIK  LINNER. 
Jag stöder denna min åsikt på ordalydelsen i lagens $ 1 mom 1: Uti 
andra punkten af detta mom. säges uttryckligen, att den, som låtit vanskötsel 
af skogsmark komma sig till last, också är pliktig vidtaga de åtgärder, som 
för återväxtens betryggande äro erforderliga. Tredje punkten omnämner hvilka, 
som äro ansvariga för åtgärdernas vidtagande. På grund af ordalydelsen i 
Glenn JONS sc or , »vare jämväl ägare ansvarig» ...... synes att lagen kan, 
då vanskötsel föreligger, vända s'g såväl mot afverkningsrättsinnehafvaren som 
ägaren. Detta är om jag så får säga hufvudregeln. 
Att lagen ej endast vände sig mot afverkningsrättsinnehafvaren utan 
äfven gjorde ägaren ansvarig, berodde naturligtvis därpå, att lagen i annat 
fall med lätthet skulle kunnat af ägaren kringgås genom skenupplåtelse af af- 
verkningsrätten till en bulvan, som, då åtgärderna för återväxtens betryggande 
skulle vidtagas, antingen ej kunde verkställa dem eller möjligen gjorde sig 
osynlig. 
Att emellertid lagstiftarne ansågo afverkningsrättsinnehafvaren i första 
hand vara den, som borde bära ansvaret, synes framgå af sista delen af 
ofvannämnda tredje punkt uti $ I mom 1. där det står: »äge dock af den 
skyldige söka åter hvad han sålunda nödgas utgifva.> Med den skyldige af- 
ses här afverkningsrättsinnehafvaren och när lagen medgifver ägaren att af 
afverkningsrättsinnehafvaren söka åter hvad han för denna nödgats utgifva på 
grund af öfverträdelse mot $ 1 synes däraf framgå att lagen i första hand 
anser afverkningsrättsinnehafvaren ansvarsskyldig. 
Från ofvannämnda hufvudregel -gifves ett undantag enligt $ 13, då ägare, 
som på annan person upplåtit afverkningsrätten, innan lagen trädt i kraft, 
icke är underkastad den: ansvarighet, som i $ I stadgas. 
Då nu lagen vänder sig mot såväl afverkningsrättsinnehafvaren som äga- 
ren såsom ansvarsskyldige för öfverträdelse mot lagens 1 $, men ägaren uti 
ett enda fall enligt $ 13 fritages från denna ansvarighet, så kvarstår, enligt 
mitt förmenande, den andre ansvarsskyldige nämligen afverkningsrättsinne- 
hafvaren, för hvilken ej något undantag i ansvarigheten medgifves i lagen. 
På grund af hvad jag här ofvan anfört, anser jag därföre, att om den 
som innehar afverkningsrätten enligt $ 13 gjort sig skyldig till vanskötsel af 
den upplåtna skogsmarken, han är underkastad den ansvarighet, som för 
dylikt fall är i $ I stadgad. 
Den motsatta åsikt, som förfäktades efter föreläsningen i Arvika var 
följande. Enligt $ I är ägaren ansvarig för vidtagande af de åtgärder, som 
för återväxtens betryggande äro erforderliga, men då enligt $ 13 ägaren i ett 
fall fritages från detta: ansvar och uti lagen aldrig uttryckligen står nämndt, 
att afverkningsrättsinnehafvare äro ansvarsskyldige, så följer däraf, att den som 
innehar afverkningsrätten enligt $ 13 icke för vanskötsel af den upplåtna 
skogsmarken är underkastad den ansvarighet, som är stadgad i $ 1. Lagen 
skulle, i det undantagsfall, som omnämnes i $ 13 ej kunna tillämpas så länge 
det. före lagens trädande i kraft ingångna aftalet äger bestånd. 
Beträffande ansvarsskyldigheten enl. $ 13 har jag här ofvan yttrat min 
åsikt, och hvad angår tolkningen af lagen, i hvad afser dess tillämpningstid 
på grund af samma paragraf, tyckes den falla på sin egen orimlighet, ty 
konsekvensen skulle blifva, att lagen ej kunda träda i kraft på ännu 20 år 
om alla skogsägare den 31 December innevarande år på nämnda tid genom 
verkliga eller fingerade kontrakt åt annan person öfverläte afverkningsrätten. 
