SKOGSLAGSFRÅGAN. 203 
Härvidlag torde någon invända, att lagen, måste strängt tolkas efter 
ordalydelsen, och kan ej retroaktivt verka på ett aftal, som är ingånget innan 
lagen trädt i kraft. Emot en sådan invändning skulle jag vilja anföra att 
lagen, som skall träda i kraft den 1 Januari 1905, ej medgifver något undan- 
tag beträffande tillämpningstiden och att lagen alltid verkar retroaktivt, då den 
pålägger en skogsägare förpliktelser, som han vid köpet af egendomen hvarken 
hade kännedom om eller förbundit sig att efterkomma. 
Med det nu sagda har jag ingalunda velat påstå, att min uppfattning 
af frågan ovillkorligen skulle vara den rätta, utan har jag väckt frågan till lifs 
för att möjligen få flera, som äro intresserade af en rätt tolkning af densamma, 
att yttra sig. 
Arvika i April 1904. 
Henrik Linner. 
Den af författaren relaterade motsatta åsikten, som skulle stödja sig därpå 
att enligt $ 1 ägaren är ansvarig för vidtagande af de åtgärder, som för 
återväxtens betryggande äro erforderliga, är tydligen icke riktig. Ty nämnda 
$ ålägger icke särskildt ägaren denna förpliktelse utan »den, som låtit komma 
sig till last> sådan vanskötsel af skogsmark, d. v. s. den, som låtit verkställa 
afverkningen eller som efter afverkningen låtit marken förfaras, så att skogens 
återväxt uppenbarligen äfventyras. Sedan tillägges i samma $, att, om ägaren 
upplåtit afverkningsrätt till annan och om denne gjort sig skyldig till van- 
skötsel, så är äfven ägaren ansvarig för att sådana åtgärder vidtagas. Häraf 
synes med all nödig tydlighet följa, att såväl afverkningsrättsinnehafvaren som 
ägaren hafva att svara för att, där så erfordras, behöfliga åtgärder för återväxtens 
betryggande vidtagas. Att sedan $ 13 för visst fall fritager ägaren från detta 
ansvar, kan väl icke tolkas så, att därmed äfven afverkningsrättsinnehafvaren 
skulle i detta fall vara befriad från nämnda ansvar, ty $ I talar tydligt om 
både ägaren och afverkningsrättsinnehafvaren, men $ 13 åter endast om ägaren. 
Fbg. 
