272 C. A. HOLLGREN. 
i medelåldern. Omdaningstiden i detta fall blir då bortåt ett 50-tal år, 
men så lång tid få största delen af dem ej stå kvar, då de ej som 
ljungmarkernas träd från början ackomoderat sig mot stormen. Och 
äro dessa 35 a 6 träd per kvadratref tillräckligt antal för det område, 
hvilket de äro afsedda att beså? Ja, om alla af dem ägde tillräckligt 
med kott. 
Likställa vi själfbesåningen med bredsådden för hand, så skulle — 
enligt Björkmans handbok i skogsskötsel — för erhållande därigenom af 
fullgod återväxt åtgå 1,; & frö per kvadratref d. v. s. något öfver 7 kg. 
på hektar. — Pfeil anser, att så många kottbärande träd böra å hygge 
kvarlämnas, att de gifva 10—12 hl. kott pr hektar, eller vid pass 12 kg. 
rent frö. Innehåller nu I kg. frö 130,000 korn, skulle alltså å en hektar 
erfordras 1,800,000 frön, d. v. s. 1035—180 frön på kvadratmetern. 
Kunna nu dessa 5 å 6 träd på ref eller 56—68 träd per hektar — i 
medeltal 62 — påräknas vid fröår lämna så pass mycket frö, att de 
kunna beså kvadratmetern med 103—180 frön eller lika med hvad 
bredsådden erfordrade? 
Härtill fordras, att hvarje besåningsträd lämnade 1,, hektogram frö 
eller bortåt 21,000 stycken, motsvarande ett kottantal per träd af 913. 
Som emellertid härvid måste tagas i betraktande, att en del frön, när 
de lämna besåningsträden, kunna tack vare sina vingar, föras långt utom 
det område, de äro afsedda att beså, så torde den nämnda frökvantiteten 
böra ej så litet höjas minst till 1,000 kottar per träd — detta om jag 
skall påräkna återväxt efter ett kottår. Jag framhöll i det föregående att 
fröen, jämte det de voro spridningsdugliga och af stark energi, äfven 
borde äga den inneboende egenskapen att kunna framalstra en fullgod 
återväxt. Kunna nu dessa träd, hvilka här förut framhållits såsom 
varande typer som besåningsträd framalstra frön med de önskade egen- 
skaperna? Lägga ej, hvad beträffar de fullt växta bland dem — ljung- 
marksträden — deras habitus hinder i vägen för frambringande af vackra 
ättlingar, om man nämligen tager hänsyn till härstamningsförhållandena. 
Därpå torde man kunna svara nej! Den form, som dessa ljungmarks- 
träd kommit att antaga, och som oftast ej stämmer öfverens med den, 
hvilken vi människor anse såsom typ på ett fulländadt träd, betraktadt 
blott från den ekonomiska nyttans synpunkt, är ej i allt en yttring af 
ärftlighetens lagar, utan af tillpassningens, en form, som uteslutande till- 
kommit individet i tillvarons kamp och för släktets framgena bevarande. 
Den under dessa omständigheter förvärfvade gestalten hos trädet kan ej på- 
räknas genom fröet gå i arf på afkomman, den är därför alltför ytlig, detta 
för så vidt ej afkomman försättes i samma förhållanden som moderträdet. 
Särskildt på de ljunghedar i södra Sverige, hvilka jag flera gånger 
