OM SJÄLFBESÅNINGEN I SKOGARNA. 273 
förut tagit till mönster, framträda bevis i mängd för denna sats. Man 
ser å dem, hurusom kring dessa osköna besåningsträd grupperat sig en 
från dem härledd återväxt, som änskönt den å sina ställen hunnit till 
medelåldern, dock på intet sätt är hvad trädens yttre form angår att 
förlikha med den hos föräldraträden; detta därför att återväxten upp- 
vuxit under andra yttre förhållanden, den har utvecklats i grupper under 
mindre intensivt solljus och med beskuggade markförhållanden. Om 
således dessa slags besåningsträd äro ekonomiskt sedt af föga värde, så 
blifva de dock såsom fostrare af en god återväxt högst värdefulla. 
Afvelsträd och ekonomiska nyttighetsträd blifva sålunda inom skogs- 
hushållningen i många fall att anse såsom två skilda kategorier. 
Egenskaper hos träden, som med större säkerhet gå 1 arf, äro där- 
emot de, hvilka ligga mera djupt i organismen, de som kunna räknas 
— om vi så må säga — till trädets konstitution, vi mena den inne- 
boende kraften och härdighet mot yttre inflytelser, som trädet genom 
att det från ungdomen uppvuxit i mera fritt tillstånd förvärfvat; ett 
företräde, som den å öppna platser uppkomna återväxten måste antagas 
besitta framför den i mindre luckor spirande och som särskildt låter sig 
förmärkas vid stormfällningar. Under stormhärjningen juldagsnatten 1902 
kunde man finna, att hvad vi här uttalat ägde sin riktighet. I de täta 
skogarna, där man tyckte mera lugn skulle råda än ute på de öppna 
ljunghedarna, där låg skogen som strö på marken, under det att den 
på ljungen stod sig bättre, beroende till väsentlig del på föräldraträdens 
uppväxt i stormlägen. 
Ett andra hufvudvillkor för erhållande af en god återväxt genom 
själfbesåning är, sade vi, ståndortens beskaffenhet, hvilken bör medgifva 
trädens normala utveckling. 
För att en själtbesåning skall lyckas, måste icke blott fröet vara 
moget utan äfven marken, där det skall gro och plantan spira, besitta 
en motsvarande egenskap. Marken måste äfven den vara så att säga 
mogen, d. v. s. vara i det tillstånd, att hon kan mottaga fröet och be- 
fordra dess groning samt sedermera lifnära plantan, hon måste med ett 
ord befinna sig i harmoni med fröet. I många fall är detta ej händelsen, 
och därför uteblifver ock återväxten eller låter skäligen länge vänta på 
sig, till och med i sådana fall, där ingen anmärkning mot afvelsträdens 
beskaffenhet kunnat göras. I en tätt sluten skog befinner sig marken 
med dess humuslager i ett outveckladt tillstånd, den är kan man säga, 
omogen. Därför gror och spirar sällan fröen i densamma, änskönt 
tusenden af dem, de flesta kanske mogna falla till jorden och blifva där 
liggande. Likväl äro i öfrigt de betingelser, som denna groningsprocess 
erfordrar, nämligen fuktighet, värme och mörker för handen. 
