OM SJÄLFBESÅNINGEN I SKOGARNA. 275 
ägnats åt hyggenas befriande från alla buskar, ris, grenar, kvistar och 
spånor, dessa för de späda plantorna framför allt å torr mark så gagne- 
liga skyddsobjekt. I synnerhet menligt måste kreatursbetet å hyggena 
anses icke blott därför, att marken genom deras tramp så förhårdnas, 
att fröen ej kunna komma till myllan och gro, utan äfven af den orsak, 
att myllan förlorar sina för groningsprocessens normala gång behöfliga 
egenskaper, på samma gång ock gräset genom det ständiga afbetandet 
tvingas att öfvermåttan vegetera och förändra sitt rotsystem till ett tätt 
sammanväft filtlager, hvilket naturligen verkar menligt för skogsplan- 
torna. Här bör äfven ej glömmas den mängd plantor, som direkt bringas 
om intet genom kreaturens förvållande. Det har, detta kreatursbete i 
skogarna, kommit att blifva en högst afsevärd faktor att räkna med vid 
skogarnas föryngring på naturlig väg. 
De sätt skogshushållaren begagnat sig af för att efter tallskogens 
afverkning åstadkomma återväxt på naturlig väg hafva varit medelst 
ställande af fröträd, spridda öfver hela det till besåning afsedda området. 
Äfven har man sökt, att genom kvarlämnande af s. k. kulisser, d. v. s. 
smala skogsremsor mellan hyggena anbringa fröträdsgrupper. Slutligen 
har man äfven litat till återväxts erhållande blott från närmaste skogs- 
kanter. 
I afseende å marken på hygget har man sökt befria densamma 
från alla buskar, grenar, ris och kvistar, ja, man gick förr så långt i 
sitt pedanteri i detta fall, att man lät kratta ihop pinnarna, så att det 
skulle blifva fint som ett sopadt kammargolf. 
Åter andra ha lämnat den afverkade trakten att sköta sig själf, 
sedan de tagit, hvad som lönat sig att bortföra. Återstoden, gamla 
toppbrutna granar, girväxta ungtallar, som stå lutande, emedan de ej 
kunnat uppbära sin egen tyngd, granbuskar med paraplyform, grenar, 
ris, stora högar med afbilade trädspånor, allt detta har fått blifva kvar 
å hyggesplatsen, teende sig som en bild af förödelse. 
Har nu den förstnämnda af skogsvetenskapen erkända metoden att 
skaffa själfsådd återväxt lämnat nöjaktigt resultat? I många fall icke! 
Jag har sett stora årshyggen med fröträd, hvilka hyggen legat kala i 
decennier, jag har sett med kulisser försedda hyggen, där återväxten 
varit ytterst klen, och där det lilla däraf, som funnits, förstörts vid det 
ständiga bortforslandet af i kulisserna kullblåsta träd. Äfven har jag 
sett, hurusom påräknad återväxt från nära befintlig skogskant uteblifvit; 
alltnog, hoppet att få hyggena själfbesådda har helt och hållet gäckats. 
I andra fall har jag sett den härligaste uppväxt af ungskog under 
fröträden likasom ock sådan kunnat ibland få skådas äfven å smärre 
luckor. 
