OM SJÄLFBESÅNINGEN I SKOGARNA. 279 
växt, hvarför man ej behöfver befara, att hon däraf alltid skall hafva 
tagit skada. Är det som vi förut framhållit, samt, att befintlig ungskog 
drager lätt annan skog till sig, så böra vi äfven för den skull ej lätt- 
vindigt rensa bort all sådan där god ungskog. Mången gång uteblifver 
granåterväxten blott därför, att en i sig själf vattensjuk mark vid kal- 
läggningen förvandlats till syrlig och kall mark, å hvilken granen, som 
vill hafva varm och fuktig jord, vantrifves och dör. Ett afledande af 
det tillfälliga öfverflödsvattnet kan då mången gång medföra ett gynn- 
samt resultat för återväxten. 
Björken förmedlar i våra skogar öfvergången från det ena trädslaget 
till det andra, hon befrämjar således, skulle man kunna säga, skogshus- 
hållningens cirkulationsbruk. Efter tallen och boken infinner hon sig 
gärna, men lämnar vanligen inom någon tid plats åt samma trädslag 
eller åt granen. Då hon på längden försämrar marken, bör hon snart 
aflösas af andra markförbättrande trädslag såsom boken, granen eller 
tallen. Björkens förekomst blifver under sådana omständigheter äfven 
till gagn för själfva skogsmarken. I inägor, gärdesbackar och i hagmarker 
bör hon dock företrädesvis hafva sitt hem, helst hon tillåter en god 
gräsväxt att vegetera under sig. 
Björkens frö, som mognar i augusti och september äger, försedt 
som det är med vingbihang, stor spridningsförmåga, hvilken än mer 
befordras därigenom, att detsamma lätt häftar sig fast vid andra föremål. 
Fröår hos björken inträffar nästan hvarje år, och 1 hl. frö med frövingar 
väger vid pass 9 kg. 
Att erhålla själfsådd af björk ställer sig, med hänsyn till trädets 
rikedom på frö, i allmänhet jämförelsevis lätt, ehuru man mången gång 
får förgäfves vänta på densamma, just där man vill hafva den. Härvid- 
lag torde det mindre vara fröträdens skull, ty dessa hafva visat sig, 
oftast bära grobara frön, utan fast mera bero på markförhållandena. 
Björken fordrar nämligen under första året af sin uppväxttid ständig 
fuktighet i öfversta jordlagret och tål ej vid intensivt solljus. När han 
blifvit några år gammal eller äldre, och sedan han väl rotat sig, trifves 
han helst å öppna platser och då till och med på torra lokaler. Frö- 
trädsställning i ordets egentliga bemärkelse har alltså sina svårigheter 
därför, att om björken plötsligt friställes, hon lätteligen kullkastas af 
stormen, i synnerhet om den inträffar under hennes belöfvade tillstånd. 
Finnes björkar i närheten af den plats, man vill hafva själfsådd, får 
man det nog omsider ändå utan att anordna egentlig fröträdsställning; 
nota bene om marken besitter den erforderliga fuktigheten, ty björkfrön 
flyga betydligt långt, allrahelst de falla den tid på året, då starka vindar 
blåsa. Trädslaget vill dock ej komma, där man vz// ha det, utan infinner 
