280 C. -A»r HÖLLGREN:S 
sig i stället å lokaler, där man är lika nöjd om dess närvaro. Därföre 
begagnar man sig helst af att plantera trädet. Detta kan med framgång 
helt enkelt ske på så sätt, att man från marken flyttar några meterhöga 
undersättsiga telningar till platsen, där man vill hafva trädslaget växande. 
Efter eld utslår björken lätt stubbskott och kan på så sätt repro- 
duceras, om än stammen dör. 
Ekens ollon äro, som vi veta, ganska tunga, hvarför de ej kunna 
af vinden föras långt från moderträdet. En hektoliter ekollon innehåller 
omkring 20,000 ollon, och vikten är vid pass 72 kg. -:1,000 ollon väga 
alltså 3,6 kg. eller öfver hundra gånger mera än lika många tall- och 
granfrön. 
Eken har långt mellan goda ollonår, i medeltal hvart 7:e är, på 
lämpligaste marker hvart 5—06 år. 
Genom att eken är försedd med tunga frukter, kan man nästan 
säga, att trädet har föga utsikt att i afsevärd mån utvidga sitt växt- 
område, om ej naturen anvisat särskilda medel härför. Det är som 
vi förut framhållit, åtskilliga fågelarter, särskildt nötskrikan anförtrodt 
att härom draga försorg. Hennes åtgöranden i detta fall ersätter ving- 
bihanget hos en del andra fröslag. Skall man räkna på, att eken skall 
själfså sig i någon större utsträckning, så måste man freda nämnda 
fågelart. Men som nötskrikan ej i vanliga fall verkställer sina ekollon- 
sådder i omedelbar närhet af de ekar, hvarest hon hämtar ollonen, utan 
på större eller mindre afstånd därifrån, så har man, om man vill hafva 
återväxt på någon viss plats ej något egentligt gagn af henne. Att 
efter afverkningen af ek ställa fröträd är ej brukligt, enär sådan åtgärd 
endast i undantagsfall medför önskadt resultat; ett förhållande som tyder 
på, att trädslaget ej lämpar sig för att uppträda på samma plats gene- 
ration efter generation. Vill man således ej åtnöja sig med den åter- 
växt, som till äfventyrs kan erhållas genom stubbskott, så har man ingen- 
ting annat att göra för att få eken reproducerad, än att gripa till skogs- 
odling, hvilken under vanliga förhållanden är tacksam att syssla med 
på passande mark, enär resultaten äro så fort i ögonen fallande. 
Boken är också ett hit till landet sent invandradt träd och har 
därför äfven hon tillpassat sig att växa under andra före henne i landet 
inkomna trädslag. Under tallen, björken, eken, ja någongång t. o. m. 
under granen, trifves hon å för henne passande jordmån. Genom denna 
sin sena invandring och ringa spridningskapacitet hos fröen har hon ej 
ännu hunnit så långt mot norden, utan uppträder spontant blott i de 
sydligare provinserna, 1 de närmast norr därom belägna förekommer 
hon här och där planterad. Bokens ollon mogna i oktober och falla 
därefter till marken. Rikliga ollonår kunna ej påräknas oftare än hos 
