282 C. A. HOLLGREN. 
skogarna inom landet, har denna fråga blifvit mera än förr aktuell, ty 
därpå grundar sig i första hand lagförslaget, därpå beror äfven, om 
skogsfrågan skall i det skick, den nu befinner sig, varda löst. Kan 
återväxt erhållas utan några afsevärda kostnader för skogsägaren, kan 
han få skog, utan att han därvid behöfver fastlåsa så stora kapitaler, 
af hvilka ej Zax utan efterkommande drager den egentliga vinsten, då 
är denna fråga i och med detsamma löst. Alltså är det ett ingående 
studium af trädens själfbesåningsförhållanden, som skogsmannen och 
särskildt skogsförsöksanstalten hädanefter bör sätta på sitt ämnesprogram. 
Väckelsen härtill är det just, som jag afsett med detta mitt anförande. 
Med anledning af föredraget yttrade sig: 
Öfverjägmästaren Wallmo. Hvad beträffar jägmästare Hollgrens föredrag, 
så måste jag bekänna, att jag ej riktigt orkade följa med. Föredraganden hade 
förut så fördjupat sig i studium af de magra ljungmarkerna i Halland, att 
när han kom hit upp till denna vackra stad och in i detta vackra rum med 
hvälft tak och med änglar i taket, så trodde han sig befinna sig i en kyrka 
samt undfägnade oss alltså med en predikan; visserligen nyttig och god i 
och för sig själf liksom alla predikningar, men med dessas vanliga fel att vara 
något för lång. Jag tyckte mig emellertid kunna uppfatta ur densamma, att 
föredraganden vwille framhålla själfsåddens företräde framför kultur, men att be- 
träffande själfsådd af tall sådan ej lämpligen kunde gå för sig i luckor. Här- 
till vill jag endast erinra, att intet synes hindra, att i hvarje särskildt fall 
och efter förevarande omständigheter taga lyckan så stor, att tillräckligt ljus- 
och lufttillträde beredes de uppväxande plantorna samt sedermera, 1 enlighet 
med deras ökade fordringar af ljus och luft, öka luckans storlek. 
Jägmästaren Hollgren. 1 händelse öfverjägmästare Wallmo funnit mitt 
anförande tråkigt och långt hade ju den utvägen funnits att göra liksom när 
man läser en tidning och hoppar öfver det som är tråkigt eller att gå ut 
ur salen. Öfverjägmästare Wallmo förliknade vidare mitt föredrag vid en 
predikan, men att han skulle finna något misshagligt däruti förvånar mig, då 
han tyckes vara kyrkligt anlagd, eftersom han vid ett föregående tillfälle or- 
dat om postillor. 
Hvad beträffar öfverjägmästare Wallmo och hans luckor, så visste jag, 
att jag där skulle stöta på patrull. Han sade, att man kan utvidga luckorna, 
om så erfordras, men då blir det ju icke längre luckor utan hyggen. Och 
föröfrigt beröfvar jag ju på så sätt genom borthuggandet af de förut fri- 
ställda träden och friställandet af andra icke därvid vana träd just möjlig- 
heten att erhålla lämpligt danade fröträd. 
Öfverjägmästaren Wallmo. Det var icke min mening att göra någon an- 
märkning mot jägmästare Hollgren utan endast att göra en påpekan, att 
jag till följd af föredragets längd icke kunde följa med såsom jag önskat. 
Då vi hafva en tidskrift för skogsvårdsföreningen, så tycker jag, att det vore 
mest praktiskt att sända sådana uppsatser som ifrågavarande till tidskriften 
för att efter redaktionskommitténs granskning införas i densamma. WVåra mö- 
