286 A: WAHLGREN. 
man tänka sig, hvilka nederlag på detta förrädiska sätt tillfogas skogs- 
fågeln inom landets rationellt skötta skogar i sin helhet. 
Hvad här yttrats gäller i främsta rummet trakthyggesbruket. Vid 
traktblädningen och Dblädningsgallringen ställa sig förhållandena något 
gynnsammare, emedan de öfver skogen spridda, små föryngringshyggena, 
som sällan behöfva risbrännas, alltid lämna tillfälle för någon till ville- 
brådsföda duglig markvegetation att utveckla sig; emedan täta, skydds- 
gifvande ungskogsgrupper förekomma litet hvarstädes, och emedan ljus- 
huggningarna i de äldre bestånden medgifva bärrisen, hvars frukter är 
skogsfågelns käraste sommarspis att åtminstone fläckvis få fäste. Men 
äfven vid en intensivare tillämpning af dessa skogsbrukssätt lägger man 
an på slutna barrskogsbestånd, på björkens och aspens fördrifvande från 
återväxterna, på sankmarkernas torrläggning och utnyttjande. Äfven 
när det gäller bokskogen göra sig dessa olägenheter gällande, då detta 
trädslag, genom sin starka beskuggning och kraf på slutenhet, omintet- 
gör all rikligare markvegetation. 
Emellertid, vare det långt ifrån mig att klandra den rationella skogs- 
hushållningen för villebrådets skull. De små hänsynen få vika för de 
större. Men det är fara värdt, att villebrådet själf tager hämden i sin 
hand. Och härmed äro vi inne på den andra frågan: 
2. Hvilken inverkan kan villebrådet ha på skogshushållningen”? 
Så länge denna drifves så extensivt, som fallet ännu är i stora 
vidder af vårt land, och villebrådet har lätt och riklig tillgång på sådana 
växter, som utgöra dess naturliga föda, så länge torde dess inflytande 
på skogshushållningen vara ganska ringa. Men så snart genom ett in- 
tensivare utnyttjande af marken till gagnvirkesproduktion tillgången på 
sådana växter blir otillräcklig, då söker sig villebrådet ersättning på 
annat håll. Såvida det ej utvandrar till andra trakter, söker det anpassa 
sig efter de nya förhållandena och rättar sin matsedel efter hvad som 
bjuds. Det lär sig så småningom att till daglig spis använda hvad som 
förut mera betraktades såsom nödbröd. Det tar till godo med barr- 
skogens skott, barr eller knoppar, och blir därigenom en nagel i ögat 
för skogsvårdaren. Visserligen händer det ej sällan, att en djurart eller 
enstaka individer af en sådan, blott af okynne eller nyfikenhet förgriper 
sig på plantor eller ungträd, som näppeligen kunna tilltala deras smak 
eller äga något direkt näringsvärde. Ett utslag af en sådan nyfikenhet 
kan man skönja t. ex. däruti, att främmande trädslag, som utplanteras 
i våra skogar, äro vida mer utsatta för villebrådets åverkan än inhemska 
sådana. Den barkskalning af unga trädstammar, för hvilken kronhjorten 
inom sitt utbredningsområde är så illa beryktad, anses också från början 
hafva varit ett okynne eller tidsfördrif, hvilket sedan urartat till en högst 
