SKOGSHUSHÅLLNINGEN OCH VILLEBRÅDET. 289 
Gärna håller han till i fröträden på hyggena och kan stundom kalfatra 
deras kronor rätt illa. Men när snön på vårsidan går bort från hyg- 
gena, förflyttar sig tjädern ned på marken och uppsöker där de 2—4 
åriga plantorna, hvars knoppar han afbiter, så att plantorna stympas. 
Ju mer fritt hygget är från ris och annan markbetäckning, dess lättare 
har tjädern att promenera från den ena såddrutan eller plantan till den 
andra, och dess kännbarare blir hans skadegörelse. Stundom uppsöker 
han äfven de ute på hyggena belägna plantskolorna, där han likaledes 
afkniper plantknopparna, hvarigenom rätt betydliga förluster kunna upp- 
stå. Frestelsen att se bordet så bekvämt och aptitligt dukadt blir honom 
här öfvermäktig, men det försonar ej skogsmannen med ofoget, om än 
flertalet plantor så småningom kunna repa sig. 
Orren har äfven under senare tid beträdts med liknande åverkan, 
fastän å de äldre tallkulturerna, där han afkniper knopparna. Det är 
egentligen i Södra Sverige man gjort denna iakttagelse, och skadegö- 
relsen torde vara af ganska lokal natur. Under en flerårig vistelse i en 
orrik trakt af Skåne med ganska vidsträckta tallåterväxter af skilda 
åldrar, kunde jag aldrig märka, att orrarna förgripit sig på detta sätt. 
Men här fanns äfven god tillgång på björk, hvars knoppar och han- 
hängen såsom bekant begärligt ätas af orren om vintern, och det vill 
därför synas som skulle tallknoppen endast utgöra nödbröd. 
Återstår nu den tredje frågan, eller 
3. Huilka åtgärder kunna i kulturskogen vidtagas för att dels 
motverka den skaaa villebrådet möjligen åstadkommer, dels befordra 
villebrådets trefnad. 
Svaret torde delvis framgå redan af hvad förut yttrats. Då ville- 
brådet, med undantag endast för tjädern, helst hämtar sin föda af mar- 
kens gräs, örter och bärris samt af de från skogshushållningssynpunkt 
tämligen ringaktade löfträden rönn, sälj, viden, asp och björk, ligger 
det kraftigaste medlet att förebygga dess skadegörelser å de värdefullare 
skogsträden uti att tillse, att förenämnda växter och löfträd äfven i 
kulturskogen finnas i tillräcklig myckenhet. Äfven om man icke vill se 
dessa löfträd inblandade i återväxterna — ehuru, åtminstone hvad be- 
träffar björken, en sådan inblandning i lämplig proportion i de unga 
barrskogsbestånden från skogshushållningssynpunkt ofta kan vara önsk- 
värd — kan plats ju utan olägenhet inrymmas åt dem i mindre kärr 
och mosslaggar i brandgator och å impedimentartade berg, i hvars 
skrefvor både rönn, sälj och björk kunna frodas, för att icke tala om 
enbusken, som är af allt villebråd omtyckt: En och annan lucka i be- 
stånden torde väl ock utan alltför stor ekonomisk förlust kunna lämnas 
okultiverad, så att gräs, örter och bärris där kunna utveckla sig, och 
