200 " AA. WAHLGREN. 
sålunda omväxling i föda beredas villebrådet. Bredt upphuggna rågångs- 
och skifteslinier äro också att i detta hänseende förorda. Då, såsom 
förut påpekats, trakthyggena gärna uppsökas af särskildt skogsfågeln, 
torde det vara af fördel att så vidt möjligt är förlägga hyggena på 
olika trakter. En uppdelning af skogsmarken i små hyggesföljder med- 
gifver detta och har äfven den fördel, att vissa af dessa, t. ex. berg- 
bundna marker och exponerade trakter, kunna behandlas medelst trakt- 
blädning eller blädningsgallring, hvarigenom ytterligare omväxling, i 
bestånd och markvegetation vinnes. Vill man än vidare öka möjligheten 
för det vilda att finna föda, kan man antingen å hyggena, vid dessas 
beredning för återväxt, utså blandsäd, eller vid plantskolornas utläggning 
beså dessa med sådan, en omtanke, som villebrådet med all säkerhet åter- 
gäldar genom att lämna plantorna orörda. Gent emot tjädern bör äfven 
den skarpa löpbränningen 3å hyggena inställas och riset, där det icke 
ligger alltför tjockt, kvarlämnas. Plantorna hindras därigenom icke att 
utveckla sig, utan få fastmera ett ofta behöfligt skydd mot torkan, men 
tjädern får en viss svårighet att uppsöka de små plantorna, som icke 
heller glisa honom så starkt i ögonen, som då marken är alldeles kal 
och svartbränd. Det öfverflödiga eller alltför skymmande riset bör helst 
hopsamlas i högar och uppbrännas på /Aösten. En eller annan enbuske 
och sådana grupper af friska skogsplantor, som ofta finnas å dylika 
hyggen, böra väl ock utan olägenhet kunna lämnas kvar orörda, emedan 
skogsfågeln där gärna häckar och finner skydd mot roffåglar. Enstaka 
gamla tallar å berg och i mossar må äfven lämnas till tjäderns disposition. 
Hvad jag här till motverkande af villebrådets skadegörelser i kul- 
turskogen förordat, är af den beskaffenhet, att beståndsvården i öfrigt 
äfven däraf kan draga många fördelar. En rik omväxling i åldersklas- 
serna, små hyggesföljder, blandade bestånd, skyddande af de späda 
kulturerna mot torka, breda brandgator och skifteslinier, hvilket allt jag 
för villebrådets skull anbefallt, äro ju samt och synnerligen åtgärder, 
hvilka hvarje skogsman erkänner såsom befordrande en god skogsför- 
yngring, lifskraftiga bestånd, stort och omväxlande virkesutbyte. 
Vill man härutöfver taga några mått och steg till villebrådets tref- 
nad eller för att binda det vid någon viss skogstrakt, vill jag ytterligare 
påpeka, att man genom upptagande af vattenreservoirer vid utdikningarna, 
genom anläggande af foderremiser å små afskildt liggande åkerlappar, 
genom anordnande af saltsleken, m. m. har medel i sin hand äfven härtill. 
Och tillåter jag mig såsom en afslutning af denna, kanske alltför lång- 
randiga men dock ofullständiga utredning af kapitlet om Skogshushåll- 
ningen och villebrådet, erinra om ett gammalt tyskt ordstäf: >» Wald 
ohne Wild ist wie ein Leib ohne Seele.» 
