SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1904, H. 6—S8. 
Om skydd för intressantare skogstyper, SKkogs- 
växter och skogsdiur. 
Af Gunnar Andersson. 
Föredrag vid Föreningens för skogsvård "årsmöte i Stockholm den 9 april 1904. 
Mina herrar! 
Vår tid har rum för många olika sträfvanden, som ömsom gå sida 
vid sida, ömsom i alldeles motsatt riktning. Det är ofta så, att en rörelse 
eller ett sträfvande, som drifvits med mäktig kraft, gifvit upphof till en 
reaktionsströmning. Så har våra dagars mångenstädes ohejdade afverk- 
ning och förödande af skogen, dess växter och djur, framkallat fordran 
på skydd för och omsorgsfull vård af skogen. Det är emellertid endast 
med en detalj i denna stora och allmänna rörelse, som jag i dag vill 
sysselsätta mig och för hvilken jag vågar anhålla om herrarnes upp- 
märksamhet en kort stund. Denna detalj är frågan om det absoluta 
skyddet för en del intressantare och för förståendet af vår natur viktigare 
typer af den svenska skogen eller af förekomster af skogsväxter eller 
skogsdjur. 
Frågan om naturskydd i dess vidsträcktare omfattning är visserligen 
en humanitetsfråga, som går hand i hand med stigande kultur. Vårt 
släkte började med erkännandet af det berättigade att skydda de svaga 
bland människorna, de mera varmhjärtade upptäckte sedan en dag, att 
äfven djuren borde skyddas och ej i onödan plågas och förföljas, de 
må nu vara tama eller vilda, och i våra dagar har man till och med 
utsträckt denna grundsats till växtvärlden och den döda naturen. Det 
är alltjämt blott steg på vägen att undertrycka vandalen i människo- 
bröstet! Jag tror ock, att nu hos flertalet den uppfattningen mognat, 
att vi dels ha en viss skyldighet att öfverlämna vårt lands natur i så 
föga förändradt skick som möjligt till våra efterkommande, för så vidt de 
förändringar vi utföra ej äro ägnade att gagna dem, dels ock att vi så 
pietetsfullt som möjligt böra behandla vårt lands i så många afseenden 
intressanta natur. Men som så ofta korsar sig här det teoretiskt riktiga 
