208 GUNNAR ANDERSSON. 
i meningsbrytningar, om vi t. ex. vid detta möte komme i diskussion 
om, huru vår »urskog> häraf en gång i detalj sett ut. Det är en trän- 
gande nödvändighet, att särskildt af ekskogen de bästa lämningarne 
räddas och att, om så erfordras, staten rent af inköper lämpliga bitar till 
naturparker, ett ord som jag skulle vilja använda för absolut skyddade 
skogsområden. 
4. De nu uppräknade torde vara de viktigare af de skogstyper, 
af hvilka vi behöfva skaffa oss, om jag så får säga, »>typexemplar>». 
Men äfven -af andra marker är det på tiden att göra det. Jag vet, att 
nog en och annan af herrarne anser mig gå väl långt i mina yrkanden, 
när jag t. ex. önskar äfven ett par lämpliga ljunghedsområden re- 
serverade, dessa som äro den sydsvenske skogsmannens speciella fiender. 
Men jag tror så högt om herrarnes och Edra efterföljares duglighet, att 
jag försäkrar, att om hundra år ett sådant orördt stycke ljunghed skall 
vara rent af nödvändigt, för att våra efterkommande skola förstå, hvilket 
storartadt arbete Ni nedlagt på ryors, svältors o. d. skogsodlande. 
35. Af ännu en grupp skogstyper vill jag emellertid i södra Sverige 
ha smärre områden lämnade åt sig själfva, nämligen af kulturskogarne. 
Ur praktisk-skoglig synpunkt skall det otvifvelaktigt ha sitt betydande 
intresse att på ett säkert sätt kunna följa dessas utveckling äfven i en 
annan riktning än den, som egentligen är tillärnad. 
Det nu sagda gäller skydd för skogstyperna. Innan jag läm- 
nar denna del af ämnet, vill jag uttryckligt betona, att om naturparkerna 
skola motsvara sitt ändamål, de böra underkastas en ganska noggrann 
inventering och afbildning, så att eftervärlden må kunna ha ett omsorgs- 
fullt samladt jämförelsematerial vid sina studier. 
Jämte typerna af skogssamhällen behöfva emellertid äfven märkligare 
individ eller individgrupper skydd. — Måste man, då det gäller typerna, 
i regeln vädja till statens ingripande, så blir det i detta fall oftast den 
enskildes intresse för saken, hans vakenhet och blick, som härvid måste 
ingripa. Äfven i detta fall vill jag framhålla ett par större grupper, 
som böra skyddas. 
Stora, gamla eller i andra afseende märkliga träd eller 
buskar. Det finnes väl knappast något land, där man har så ringa 
pietet för gamla, ärevördiga träd som hos oss. Yxan går hänsynslöst, 
äfven när det gäller ett af dessa naturens vackraste minnesmärken. Sällan 
ser man i Norrlands skogar någon urgammal, vacker tall eller gran 
sparad, därför att det är ett vördnadsvärdt och vackert minne från fordom- 
tima, hvilket kunde vara en sevärdhet för bygden. Träffar man en 
och annan sådan och frågar, hvarför den står kvar, fås ej sällan till svar 
»di glömde den vid afverkningen.> — Det är dock en god och vacker 
Kd DR 
