OM SKYDD FÖR INTRESSANTARE SKOGSTYPER M. M. 301 
vara ganska lätt att reglera den saken, men hvad som icke är lätt, är 
att sedan den sista björnen är skjuten, studera de svenska skogarnes 
forne kung. Detsamma gäller äfven våra öfriga rofdjur. En klok, mål- 
medveten begränsning af deras utbredning och antal må ske, men målet 
må icke vara deras uteslutande förekomst i burarne på Skansen! 
Det nu sagda har rört sig om önskemålen. Huru skola vi nu kunna 
nå dem? 
För framläggande af ens ett försök till ett i detalj utarbetadt pro- 
gram härför anser jag tiden icke vara mogen. Det är så kort tid sedan 
prof. Conwentz på allvar förde öfver frågan om naturskydd på svensk 
mark, att för densamma icke gärna ännu kan föreslås en definitiv lös- 
ning, med hänsyn till hvad staten, korporationer och enskilde böra göra. 
Jag skulle emellertid, innan jag slutar denna korta öfversikt, vilja 
framlägga till debatt de tvenne frågorna 
dels huru Föreningens för skogsvård ledamöter eller andra för saken 
intresserade skulle kunna arbeta för densamma på ett framgångsrikt sätt, 
dels hvad Föreningen själf kan och bör i saken åtgöra. 
Prof. Conwentz hade otvifvelaktigt rätt, då han i sitt föredrag i 
Svenska sällskapet för antropologi och geografi framhöll, att ett höjande 
af allmänhetens intresse för naturskyddet måste gå hand i hand med 
öfriga åtgärder. Detta höjande af intresset förutsätter emellertid ett ut- 
forskande af hvad en hvar i sin trakt har att skydda, och häri ligger 
just kärnpunkten i hvad skogsmännen kunna göra. Hvarje för den 
svenska skogens framtid intresserad skogsman må i detta af- 
seende utforska sin hembygd. 
Det finnes i Tyskland något, som kallas för Heimatkunde eller 
hembygdslära, hvilken i våra dagar är skäligen okänd i vårt land men 
som en gång under sockenbeskrifningarnes och landskapsbeskrifningar- 
nes tid för ett halft till halftannat århundrade sedan var en af den 
svenska forskningens kanske vackraste frukter. Det har också sagts, 
att den tyska hembygdsforskningen varit ett af de starkaste medlen till 
höjande af den tyska fosterlandskänslan och därmed ock till den nyfödda 
tyska nationens styrka och maktkänsla. Jag tror att det delvis är riktigt. 
Det är väckande och stärkande att veta, att äfven en aflägsen, fattig hem- 
bygd har sina minnesmärken och sevärdheter, resta af naturen själf, och 
att den som tar reda på dem har gjort en nyttig och god gärning. 
Det är en sådan synpunkt, som ledt prof. Conwentz, då han utar- 
betade den första delen af den »Forstbotanisches Merkbuch>, som utkom 
1900. Och ur hvilken fig. 5 härofvan är hämtad. I denna genomgår 
han bevakningstrakt efter bevakningstrakt, revir efter revir landskapet 
Västpreussen, förtecknar och beskrifver alla genom ålder, utseende, sago- 
