SKOGSINSTITUTETS FÖRLÄGGNINGSORT VID EVENTUELL FÖRFLYTTNING. 309 
lärarne i geologi och jordmånslära samt uti kameral- och ekonomilag- 
farenhet och lagkunskap hvardera närmare 1'/, timme. 
Af denna redogörelse synes, att äfven om undervisningen i alla 
dessa ämnen koncentreras på ett år, någon öfveransträngning för eleverna 
dock ej blir följden däraf, az den enda ordinarie läraren, som vid denna 
kurs skulle anställas, har tid att ägna sig åt fortsatt vetenskaplig verk- 
samhet och forskning, samt a22Zt föreläsningsskyldigheten för öfriga lärare 
ej är större, än att krafter för undervisningens meddelande torde kunna 
erhållas bland de yngre lärarne vid universitetet. — 
Ehuru i det nu framställda förslaget antalet föreläsningstimmar ej 
beräknats högre än det nuvarande, så synes det mig oemotsägligt, att 
undervisningen dock bör vinna i grundlighet och omfattning, ty en elev, 
som endast har att bevista föreläsningar 3'/, timmar om dagen bör ut- 
öfver de själfstudier, som han för att kunna följa med föreläsningarna 
måste idka, medhinna åtskilligt mera sådana. Till dylika bör dessutom 
locka honom umgänget med andra unge män, som för annat ändamål 
studera samma ämnen. Därtill kommer, att elevens intresse under denna 
tid ej är splittradt mellan de nu föredragna ämnena och de egentliga 
fackämnena, och att han sålunda förmår att i högre grad tillgodogöra 
sig undervisningen. 
Sedan eleven aflagt godkända tentamina 1 grund- och hjälpveten- 
skaperna, bör han under ett år genomgå en förberedande praktisk kurs 
vid därför afsedd skogsskola. Då undervisningen i de grundläggande 
ämnena nu är afslutad, bör den praktiska undervisningen i fackämnena 
kunna bedrifvas intensivare. Bland dessa böra jaktlära och jaktzoologi 
helt och hållet afslutas, hvarjämte undervisningen i geodesi bör förläggas 
till detta praktiska år. Kursen vid skogsskolan bör taga sin början den 
15 juni och afslutas till samma tid året därpå, hvarefter eleven den 1 
eller 15 juli bör öfvergå till skogsinstitutet, där han bör förblifva i 2 år. 
Att skogsinstitutet enligt mitt förmenande bör förläggas till lands- 
orten, har jag redan nämnt. Likaledes har jag redan omnämnt, att, då 
denna fråga år 1874 af skogsstyrelsen drogs inför K. Maj:t, styrelsen 
ansåg, att institutet borde förläggas till någon större skogsegendom i 
mellersta eller södra Sverige. Sedan dess hafva emellertid förhållandena 
väsentligt förändrats. Tyngdpunkten af den svenska skogshushållningen 
har mer och mer flyttats mot norr. Staten har genom afvittringen fått 
sina stora kronoparker afskilda från de enskildes skogar, hvarigenom 
statens skogsintresse i väsentlig mån fästats vid Norrland. Äfven i den 
enskilda skogshushållningen uti Norrland är, glädjande att säga, en 
större lifaktighet att anteckna, hvilken väl i sinom tid skall bära frukter. 
Och då Norrlands skogsvidder, jämförda med sydliga Sveriges, äro dessa 
