310 NILS G. RINGSTRAND, 
så långt öfverlägsna, torde väl numera ej någon vilja förorda institutets 
förläggande till dessa senare delar af landet, hvilkas geologiska och 
klimatologiska och på grund däraf forstliga förhållanden ej i någon mån 
motsvara dem, som råda i vårt hufvudsakliga skogsland. Samma skäl, 
som nu anförts, tala mot institutets förläggande i södra delarne af mel- 
lersta Sverige. Däremot äger staten numera i norra delen af mellersta 
Sverige en skogsegendom, som synes mig särskildt lämpad som för- 
läggningsort för skogsinstitutet. Denna egendom är Klotens kronopark. 
Sydsvensken möter här vackra, växtliga granskogar, som tarfva sin 
särskilda behandling; norrländingen återfinner sina oväxtliga granar och 
försumpade skogsmarker, som vålla honom svårigheter och kostnader 
vid behandlingen af hans skogar. Det är äfven gifvet, att en park med 
en areal af öfver 35,000 har i sig skall innesluta många typer. Förutom 
det att Klotens kronopark sålunda genom sin storlek och sina växlande 
förhållanden väl lämpar sig som instruktionsskog för skogsinstitutet, äro 
äfven arbets- och afsättningsförhållandena sådana, att en verklig skogs- 
skötsel där bör kunna bedrifvas. — Undervisningen vid Kloten borde, 
som jag redan nämnt, blifva tvåårig. Under ledning af en direktör och 
tvenne lektorer skulle där meddelas undervisning i de egentliga fack- 
ämnena, sålunda uti skogsskötsel, skogsmatematik, skogsindelning, skogs- 
teknologi och forstlig byggnadskonst, skogsförvaltning eller författningar, 
hvartill borde läggas forststatistik samt forstväsendets historia och litte- 
ratur. Dessutom skulle eleverna utföra skogsindelningsarbeten och kart- 
ritning. För att förebygga ensidig uppfattning hos eleverna om möj- 
ligheterna för” bedrifvande af skogshushållning och för att skaffa dem 
öppen blick för de olika former, som skogshushållningen under olika 
förhållanden måste ikläda sig, borde årligen exkursioner göras till andra 
delar af landet. Den i Uppsala placerade lektorn eller professorn i natur- 
vetenskaper borde deltaga i dessa institutets resor för att ytterligare 
föreläsa i sina ämnen och ute i skogen demonstrera synnerligen våra 
växtbiologiska förhållanden. 
Den tid, som för närvarande är anslagen till undervisning i fack- 
ämnena, utgör 590 timmar. Det ifrågasättes nu antagligen, huru den 
studietid af två år, som jag föreslagit, skall utfyllas af en undervisning, 
för hvars meddelande endast behöfves denna tid. Jag har redan fram- 
hållit, att undervisningens mål bör vara att sätta eleven i den intimaste 
beröring med naturen; han skall som forstman uppfostras i skogen. I 
denna sats ligger ock mitt svar på en invändning af nyss antydd art. 
Jag antar, att detta mål bäst skulle nås, om tiden fördelades så, att tre 
dagar i veckan ansloges till föreläsningar och tre dagar till arbeten ute 
i skogen och förvaltningsgöromål. Min tro är, att det ej skulle bjuda 
