314 NILS G. RINGSTRAND, 
träde ställts högre, än jag vågat föreslå, så tror jag, att man i detta 
förhållande kan finna stöd för det antagande, att någon brist på inträ- 
dessökande, de stegrade fordringarna till trots, ej kommer att uppstå. 
Sedan jag nu sökt gendrifva de invändningar, som jag hört fram- 
ställas mot institutets förflyttning till landet, torde det tillåtas mig att 
något vidröra de fördelar, som en dylik förflyttning för med sig. Ty 
— det bestrida i allmänhet ej sakens motståndare — ett institut på 
landet har dock äfven vissa fördelar framför ett i stad liggande. Främst 
bland dessa ställer jag den grundligare forstliga utbildning, som måste 
komma eleven till del, om han får mottaga den så att säga ute i skogen. 
— Men äfven andra fördelar kunna framhållas. En bland skogsin- 
stitutets uppgifter är att utveckla skogshushållningen på nationell grund. 
Bättre och fullständigare kan väl skogsinstitutet ej fylla denna uppgift, 
än om det är förlagdt till landet och åt sig har anvisad en tillräckligt 
vidsträckt skog med omväxlande förhållanden. Vår skogshushållning 
har haft mycket att lära af utlandet, synnerligen af Tyskland — det 
skall i rättvisans namn erkännas. Men vi hafva mången gång tagit 
mot lärdomarna okritiskt och på våra förhållanden sökt tillämpa, hvad 
som ej varit för dem passande. Det är på tid, att vi utveckla oss själf- 
ständigt efter de förhållanden, under hvilka vi själfva lefva, det vill säga 
efter de växtbiologiska förhållanden, som äro egendomliga för våra sko- 
gar. En del är åtgjordt i denna sak, mera återstår att göra, och jag kan 
ej tänka mig, att detta kan göras bättre än af ett till landsorten förlagdt 
skogsinstitut. Genom sitt arbete på detta fält skulle det på ett lyckligt 
sätt komplettera vår forstliga försöksanstalt. Många praktiskt forstliga 
frågor skulle här kunna lösas under ledning af objektivt seende, intresse- 
rade lärarekrafter. Vilja sedan dessa lärare i tidskrifter meddela oss 
andra sina erfarenheter, så komma de att i dubbel måtto tjäna Sveriges 
skogsväsende. 
I mitt föredrag har jag endast berört skogsundervisningens ordnande, 
i hvad den afser den så kallade högre kursen vid institutet. Att den 
så kallade lägre kursen bör bibehållas, vill jag starkt betona. Genom 
den har mången duglig praktisk skogsman tillförts den privata skogs- 
hushållningen. Men eleverna i denna kurs böra underkastas skärpta 
fordringar, lika väl som eleverna i den högre kursen. Äfven de borde 
genomgå den till Uppsala förlagda kursen i hvad för dem kan erfordras. 
Då den nuvarande undervisningen för dem i hithörande ämnen omfattar 
cirka 250 timmar, borde denna undervisning kunna meddelas under en 
vårtermin. Samtidigt med eleverna i högre kursen skulle därefter dessa 
elever öfvergå till skogsinstitutet, där de förblefve till näst på följande 
höst eller lika länge, som nu är förhållandet. 
