SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1904, H. 6—38. 
IC 
Diskussion. 
V. Häradshöfdingen von Engeström. Mine herrar! På sätt den föregående 
talaren yttrade bör den unge forstämnessvennen gifvetvis idka studier i 
naturen. Men herrarne känna, huru sluten naturens bok länge varit för 
människan. Ännu i senare delen af 1700-talet, ja, långt fram på 1800-talet 
visste man föga mer än att naturen fanns. Företeelserna voro uppenbara, 
men om de verkande krafterna var man okunnig i en omfattning, som nu 
väcker häpnad. Det har på detta område fordrats botanisters, kemisters och 
åtskilliga andra vetenskapsmäns studier, utförda, såsom vi veta, till stor del 
på kammaren, för att bereda upplysning om naturen. Jag tror således icke, 
att, då det gäller att ordna undervisningen på detta område, man får under- 
skatta studierna på kammaren, ty ofta är det dessa studier, man har att 
tacka för en djupare inblick i den hemlighetsfulla naturen. 
Den föreliggande frågan är, huru man bör gå till väga för att åstad- 
komma en forstlig utbildning, som är till fyllest för förhållandena i vårt land. 
Det vore ensidigt härvid att bestrida, det målet kan vinnas på skilda sätt. 
Så kan man hafva ett institut för undervisningen i fackämnena och hänvisa 
eleven till universitetet för att förskaffa sig insikt i andra ämnen de som äro 
efter hvad det heter, grundläggande. Jag betviflar icke att på sätt den före- 
gående talaren framhållit, man på det senare sättet skulle kunna få en god 
forstmannabildning. Men, mine herrar, äro verkligen universiteten, särskildt i 
vårt land, så rikt utrustade, att de erbjuda tillfälle till erhållande af de spe- 
ciella kunskaper, som fordras för de blifvande forstmännen? Där meddelas 
utan all fråga undervisning i botanik, zoologi, kemi, näringsrätt och annan 
rätt, nationalekonomi m. m.; men så länge hvarje ämne i allmänhet har 
blott en representant vid universiteten, får man ej vänta sig, att denne skall 
ägna någon afsevärd uppmärksamhet åt vetenskapens tillämpning vid lösning 
af forstliga frågor eller på det område, där forstmannen behöfver utbildning. 
Dit hän kan det gå; men allt måste bedömas efter det närvarande läget, 
och svaret på frågan torde alltså ej utfalla jakande. 
Den ärade talaren har sagt, att af vårt lands skogar Norrlands skogar 
spela hufvudrollen. Detta är för visso sant. De lämna den största inkomsten, 
och hafva den största utsträckningen. Detta gör, att då man talar om sko- 
gar, så riktar man förnämligast sin blick på Norrland. . Och han vill därför 
hafva institutet förlagdt i en trakt med norrländska skogsförhållanden. Ligger 
emellertid icke häri ett erkännande af, att skogshushållningen måste afpassas 
efter naturförhållandena i skilda delar af vårt land. Norrland intresserar 
honom mest, och det ligger för öppen dag, att, om man har tanke förnäm- 
ligast å det internationella varuutbytet, hvarför vi alla äro ganska benägna, 
institutet skulle ligga i eller inom Norrland. Konsekvensen häraf är dock 
att den, som endast känner skogsförhållandena i Norrland icke kan sköta 
