328 DISKUSSION. 
håll. Öfverallt har man funnit, att det icke är lämpligt att i åratal instänga 
en liten krets unga män, utan att de böra få lefva i- det samhälle, som de 
sedermera skola tillhöra, och om jag än icke vill gå så långt som herr Wallmo, 
så vill jag dock framhålla betydelsen af att man låter dana gentlemannen 
inom dem. Om vi tänka oss elever, som komma från en landsortsstad, så 
är det väl nyttigare för dem, att de få samlas i hufvudstaden och vistas där 
och sedermera skickas ut till urskogarna. Det blir nog andra personer af 
dem då, än om de nödgas lefva ett kasernlif på landet. Inledaren hänvisade 
i detta afseende till förhållandena i England. Jag tror emellertid, att man 
icke utan vidare kan tillämpa förhållandena därstädes på vårt land, ty där 
börja ju gossarna redan vid unga år, att hållas i kasern och blifva således 
redan tidigt vana därvid, men att såsom -hos- oss skulle blifva fallet taga 
eleverna till en kasern, då de förut äro ovana därvid, tror jag icke skulle 
vara lyckligt, allra minst beträffande akademiska medborgare: 
Jag är naturligtvis icke blind för, att det i skogsinstitutet äfven måste 
förefinnas en stor del praktisk undervisning, en undervisning förbunden med 
vistelse på landet. Jag vill emellertid hemställa, om icke detta kan åstad- 
kommas genom exkursioner till olika delar af riket. Det blefve ensidigt, om 
eleverna hela tiden skulle ligga kvar på samma plats. Här har talats om, 
att eleverna böra lära sig huru det ser ut i Norrland, men de behöfva äfven 
komma söderut för att få se bokskogar. Staten gifver dem truppbiljett. Skulle 
man ej kunna ordna saken så, att man åt exkursioner anslogo mera tid än 
förut varit fallet. Nu företagas utom de sedan gammalt förekommande prak- 
tiska öfningarna en flottningsresa och en timmerdrifningsresa, men man borde 
införa flera nya exkursioner. Jag tror för min del, att det skulle vara lyck- 
ligast, om vi sloge in på den riktningen. Jag är emellertid icke så hemma 
på detta område, att jag kan säga, om det skulle blifva tillfyllest, utan jag 
har endast velat framställa detta såsom ett förslag. 
För min del får jag helt och hållet ställa mig på den ståndpunkten, att 
institutet bör upprätthållas såsom en enhet, och om det då gäller att välja 
mellan en förläggning på landet och en förläggning i ett kulturcentrum, så 
står jag, såsom jag redan yttrat, helt och hållet på deras sida, som vilja 
hafva institutet förlagdt till ett kulturcentrum. Skulle undervisningen i de 
naturvetenskapliga ämnena förläggas till en kronopark, så blefve det försump- 
ning, och kanske blefve det så i fråga om hvilket ämne som helst. Säkert 
är att vetenskaplig bildning icke kan upprätthållas annat än då tillfälle gifves 
till utbyte af vetenskapliga meningar, hvilket endast ett kulturcentrum helst 
hufvudstaden har att erbjuda. 
Forstmästaren Lång: Då herr Nilsson redan refererat, huru det är ställdt 
i Finland med afseende å dess skogsinstitut, så har jag mycket litet att till- 
lägga i denna sak. Då jag emellertid själf genomgått Finlands forstinstitut, 
och det här är fråga om att förlägga Sveriges skogsinstitut på landsbygden, 
så kan det ju vara af intresse för herrarne att få höra något angående för- 
hållandena i Finland i detta afseende. Det är numera endast en tidsfråga, 
när den forstliga undervisningen i Finland liksom den högsta undervisningen 
på landtbruksområdet därstädes skall flyttas till Helsingfors, för så vidt icke 
något oförutsedt tillstöter. Skälen till en sådan förflyttning äro, 1 stort sedt, 
desamma, som här blifvit framdragna såsom skäl för skogsinstitutets bibe- 
hållande i Stockholm. Det har visat sig, att misshälligheter uppstått såväl 
