330 DISKUSSION. 
platsen studera hennes biologi är dock något annat och bättre än att studera 
den pressade växten. Och skogens biologi kan man vwisserligen ej studera i 
något kulturcentrum. 
Vid diskussioner i skogsfrågan händer ofta nog, att de respektive talarne 
ej förstå hvarandra på den grund, att den ene talar om en skogstyp, den 
andre om en annan. Ja, fall hafva förekommit, då den ene talat om tallen, 
den andre tänkt på granen. Att missförstånd under sådana förhållanden 
uppkommer är tydligt. Jag anför detta som skäl för att skogsinstitutets ele- 
ver må i största möjliga utsträckning få sin undervisning i skogen, ty där 
kunna ej dylika 'missförstånd uppstå. 
Med afseende å den teoretiska undervisningen — och att en god teo- 
retisk underbyggnad är nödvändig för skogsinstitutets elever erkänner jag 
visserligen — så inser jag icke, hvarför ej äfven den skulle kunna lämnas 
i skogen, likaväl som den praktiska och med bättre resultat än om den 
inhämtades på kammaren. 
Dessa synpunkter äro för mig af öfvervägande betydelse, och jag tror därför, 
att man icke bör öfvergifva tanken på skogsinstitutets förläggande till landsbygden. 
Hvart det skall förläggas och huru undervisningen i detalj skall anord- 
nas, därom vågar jag visserligen icke yttra mig; jag har endast velat fram- 
hålla, att eleverna vid skogsinstitutet under hela sin undervisningstid — vin- 
ter och sommar — borde beredas tillfälle till studier i skog och mark. 
Kommissionslandtmätaren Hamrin: Ehuru jag icke är forstman, skall jag 
dock såsom ledamot af denna förening tillåta mig att något taga herrarnes 
tid i anspråk. 
Jag förbigår därvid den fråga, som här varit hufvudfrågan, nämligen 
frågan om platsen för skogsinstitutets förläggning antingen i närheten af ett 
kulturcentrum eller icke. På detta område kan mitt omdöme icke tillmätas 
någon betydelse, och har jag i detta afseende icke något att förmäla, så 
mycket mindre, som ifrån den synpunkt och för det mål jag har i syfte att 
framställa, det är fullkomligt egalt, om skogsinstitutet skulle komma att för- 
läggas till den ena eller andra platsen. Jag har härvid endast att göra 
ett tillägg, beträffande en omständighet, hvilken jag anser icke blifvit till- 
räckligt framhållen urder diskussionen, och det är att en förläggning till lan- 
det ställer afsevärdt större anspråk på kostnader såväl för uppförande at 
byggnader som för institutets framtida drift och underhåll. Här syftas på 
bostads- och kostfrågan såväl för lärare som lärjungar. 
Hvad däremot angår skogsundervisningens ställning och förhållande till 
andra kunskapsgrenar, så finner jag förhållandena här vara sådana, att om- 
dömet därom synes vara betydligt mer vacklande än beträffande den lämp- 
liga förläggningsorten. Hvad först angår frågan om förläggande i en eller 
annan form af en del utaf undervisningen till universitetet, så vill jag till- 
lägga, att jag anser, att något sådant vore mindre lyckligt, och jag tror, att 
den afdelning wid universitetet, som på detta sätt skulle tillkomma, alltid 
skulle komma att blifva styfmoderligt behandlad af universitetsmyndigheterna. 
Jag tror därför icke, att det skulle vara till något egentligt gagn. Denna 
fråga har emellertid förut i annan ordning på sätt och vis varit föremål för 
ett slags uttalande, då nämligen öfverdirektören för landtmäteriet år 1852 
gjorde framställning om förflyttning af landtmäterielevernas undervisning till 
universitetet i Uppsala. De yttranden, som då afgåfvos såväl at konsistorium 
Msn 
