DISKUSSION. KAR 
vid universitetet som af kanslern, hvilken var dåvarande kronprinsen, äro 
mycket tydliga, och vid afstyrkandet användes mycket kraftiga ordalag. 
Då en fråga af denna beskaffenhet föreligger 1 ett land, där resurserna 
icke äro större än hos oss, kommer alltid kostnadsfrågan att spela en icke 
ringa roll. Eventuella åtgärder röna helt naturligt inflytande af liknande frå- 
gor inom landet och den utveckling som förut ägt rum. Detta utesluter icke, 
att hänsyn till huru förhållandena kunna vara utom landet äfven så vidt 
möjligt tages. 
Nu förhåller det sig så, att, förutom frågan om forstmännnes utbildning, 
föreligger frågor om förändrad utbildning för två andra tjänstemannakårer, 
hvilka stå forstmännen ganska nära, och dessa två kategorier äro landtmätarne 
och landtbruksingeniörerna. Hvad landtmätarne beträffar, så måste man er- 
känna, att den undervisning, som bestås dem, är mycket knapphändig, 
och det är en fråga för dagen, huru deras undervisning för framtiden skall 
ordnas. Likaledes hafva mycket svåra anmärkningar framställts mot den under- 
visning, som kommer våra landtbruksingeniörer till del. Deras utbildning 
har blifvit ett plockverk. Först skola de taga landtmäteriexamen, därefter 
genomgå ett landtbruksinstitut och slutligen bevista en särskild kurs i väg- 
och vattenbyggnadskonst. Detta ställer sig dyrbart, och det blir icke någon 
enhetlighet. Hvad jag velat framhålla är således behofvet af en förändrad 
undervisning utom för herrar forstmän äfven för landtmätare och landtbruks- 
ingeniörer, och då uppställer sig den frågan, huru man skulle tänka sig detta 
behof tillgodosedt i vårt land. Det har därvid man och man emellan varit 
tal om, huruvida det icke vore möjligt, att vid något af våra landtbruks- 
institut en särskild kurs skulle kunna anordnas för dessa två sistnämnda kate- 
gorier af tjänstemän. Denna tanke har dock icke vunnit vidare gehör, och 
hvad man därvid anmärkt är, att äfven i detta fall undervisning skulle 
komma att snedvridas och att eleverna skulle komma att belastas med en 
hel del ämnen, som de icke behöfva, under det att undervisning i andra 
discipliner skulle komma att fattas. Jag tänker mig därför, att då ett behof 
här föreligger och när nu fråga om inrättande af en större bildningsanstalt 
för forstväsendet kommit på tal, det väl icke kan undgås, att samtidigt till 
behandling äfven upptages frågan om tillgodoseendet af behofvet af en annan 
utbildning för landtmätare och landtbruksingeniörer. Jag tänker mig härvid 
möjligheten af en utbildning af samtliga ifrågavarande tjänstemän vid ett 
gemensamt institut eller högskola med en gemensamhetsafdelning, där under- 
visning skulle meddelas i hvad inledaren benämnde de grundläggande veten- 
skaperna, och sedermera fackutbildning på olika afdelningar för de särskilda 
kategorierna. 
Till undvikande af missförstånd och gent emot de invändningar, som 
häremot kunna komma att framställas — ty jag kan ju icke tänka mig att i denna 
samling finna vidare anslutning till det af mig nu framställda förslaget — 
vill jag meddela, att det icke är fråga om skogsundervisningens förening 
med något landtbruksinstitut utan om en kulturteknisk afdelning för landt- 
bruksingeniörer och landtmätare vid en gemensam högskola för kulturteknik 
och forstväsen. 
Den rena jordbruksundervisningen skulle fortfarande vara förlagd till 
våra landtbruksinstitut, som skulle hafva att utbilda agronomer, jordbruksför- 
valtare och jordbrukare m. fl. Det enda samband man kunde tänka sig 
