336 DISKUSSION. 
väl, att hela lifvet är en skola, och att vi hafva att lära från dess början till 
dess slut. Några fullt färdiga skogsmän komma aldrig att utgå från skogs- 
institutet. 
Lektor Nilsson yttrade i sitt sista anförande, att mitt förslag att låta 
teori och praktik gå hand i hand icke var lyckligt och att undervisningen 
skulle splittras, om föreläsningarna hölles i skogen. Min tanke var, 
att föreläsningarna vissa dagar skulle hållas i lärosalen och de andra dagarna 
i veckan anslås att demonstrera det förelästa ute på marken. Jag ville där- 
med betona, att meningen icke var, att eleverna skulle springa från lärosalen 
ut i skogen och sedan lärotimmen var slut där åter gå in i lärosalen och 
undervisning 1 ett annat ämne vidtaga. Detta ville jag genom mitt förslag 
undvika. 
I alla händelser är frågan om skogsinstitutets förläggning af så stor be- 
tydelse för hela vårt skogsväsen, att, oaktadt det motstånd mitt förslag här 
under diskussionen rönt, jag dock anser det vara af den största betydelse, 
att frågan kommit på tal, och jag hoppas för min del, att den kommer att 
af därtill utsedda personer ännu vidare behandlas, innan förflyttningen en gång 
kommer att stå för dörren. Och jag hoppas vidare, att hvarthän skogsinsti- 
tutet än kommer att förläggas, beslutet om förläggningsorten dock må blifva 
sådant, att det blir till det största gagn för Sveriges skogar och skogsväsende. 
Intendenten Forssell: Då den siste talaren riktade en direkt anmärkning 
mot ett af de skäl, som jag anfört mot skogsinstitutets förläggande på lands- 
bygden, därvid jag påpekade några bestämda förhållanden som existerat och 
ännu existera på de ställen, där en lärarekår samlas på landet, så skall jag 
endast bedja att från ett annat land få anföra ett slående exempel på riktig- 
heten af mitt påstående. 
År 1874, besökte jag såsom stipendiat för att studera landtbruksunder- 
visningsväsendet åtskilliga läroanstalter i Tyskland och Österrike Hohenheim. 
Vid besök hos en vidt bekant agrikulturkemist blef hans första fråga: Har 
ni redan besökt min kollega. — Efter mitt nekande svar bjöd han mig väl- 
kommen till sig. På gjord framställan hvarför denne ville hafva reda på, 
om jag besökt hans kollega, erhöll jag sedermera af föreståndaren det 
betecknande svaret: Jo, därför att dessa personer äro så oense, att den ene 
icke gärna tager emot den som besökt den andra, likasom att bägge icke 
trifvas i samma lag. Och man skall icke behöfva gå mycket långt utan- 
för vår stads gränser för att kanske kunna leta fram samma förhållande, som 
här blifvit omnämndt. Jag vill äfven tillägga, att man också torde böra taga 
med i beräkning, att sådana förhållanden emellan familjer, som äro bosatta 
vid ett å landsbygden förlagdt institut, lätteligen kunna inträda, att de göra ' 
ett mindre behagligt intryck både inom lärarekretsarna och bland den ung- 
dom, som uppväxer under deras ledning. 
Här har nämts af herr Kempe, att det är nödvändigt att vid praktiska 
discipliners inlärande hafva ett åskådningsmaterial. Ja, det är mycket riktigt, 
och jag skall bedja att få påpeka, att ett rikligt och omväxlande åskådnings- 
material ställes till skogsinstitutets elevers förfogande under deras praktiska verk- 
samhet på olika platser under studieåren. När våra landtbruksinstitut grun- 
dades, det vid Ultuna 1848 och det vid Alnarp 1862, var hufvudändamålet, 
hvarför de förlades på landsbygden, att eleverna där skulle erhålla jämväl prak- 
tisk utbildning. Då 1882 års kommitté för ombildande af landtbruksinstitutet 
