384 P. O. WELANDER. 
Vid lagförslagets behandling i riksdagen anfördes ock som ett 
kraftigt skäl för lagen just det, att skogsägaren ej skulle bli betungad 
med någon kostnad annat än till jägmästaren. 
Annorlunda ställer sig nu verkligheten efteråt. Vanligen fordras 
4 stämplare och 2 förmän vid dessa förrättningar. Med de höga dags- 
verkspriser, som nu några år rådt i Norrland, har en stämplare betalats 
med 3 kronor och en arbetsförman med 4 kronor pr dag. Detta gör 
20 kronor pr dag i handtlangningskostnad eller för förrättningen i sin 
helhet, om kost och husrum till förrättningsmannen värderas till 3 kr., 
28 kr. pr dag i stället för högst 8 kr., som utlofvades, då lagen antogs. 
Men en handtlangningskostnad af 20 kr. pr dag betyder mycket för en 
mindre skogsägare i små ekonomiska förhållanden. 
Utan att våga uttala någon bestämd, egen mening på grund af 
ofullständig lagstiftning men med kännedom om, att det är allmänt 
vanligt, att skogsägaren får betala handtlangare och förmän, de senare, 
äfven om de äro : kronojägare, hafva vi velat fästa uppmärksamheten 
vid denna fråga, då det ju är af vikt, att den ändring, som kan befinnas 
vara befogad, må göras inom alla kustrevir. P OC Widar 
En sida af frågan om dagarfvoden till kronojägare synes vara förbisedd 
i föregående uppsats. Den för Västerbottens och Norrbottens läns kustland 
gällande dimensionslagen förutsätter icke med nödvändighet, att kronojägare 
skall användas såsom arbetsförman vid undermålsutsyning. I många fall kan 
jägmästaren genom utsyningstagarens försorg erhålla lämpliga förmän, och 
vid smärre förrättningar har det någon gång inträffat, att jägmästaren själf 
räknat (»prickat») de stämplade träden, så att särskild arbetsförman kunnat 
undvaras. Men nu inträffar emellertid ofta, att jägmästaren anser sig behöfva 
använda kronojägare såsom förman vid utsyning af undermåligt virke. Kan 
det under sådana förhållanden verkligen anses lämpligt att af utsyningstagaren 
fordra dagarfvode åt kronojägaren? Denne är en funktionär, med hvilken 
utsyningstagaren knappt kan anses vara 1 tillfälle träffa fritt aftal om ersätt- 
ning. Måhända skulle han i vissa fall till och med helst se, att kronojägaren icke 
blefve använd vid förrättningen, om han härför icke ersättes med statsmedel. 
Tvifvelsutan vore i sak bäst, både att kronojägare i regel användes 
såsom arbetsförman vid undermålsutsyning, och att han därvid alltid ersattes 
med statsmedel. Då gällande föreskrifter härför icke lägga hinder i vägen, 
bör ock det för praktiken bästa vinna tillämpning. Jag är nämligen öfvertygad 
om, att utsyningen blir i regeln bättre utförd, om arbetsförmännen äro tekniskt 
utbildade och hafva vana vid dylika arbeten, äfvensom att jägmästaren med 
större trygghet kan svara för prickningens riktighet, om den utförts af krono- 
jägare. Prickningen ligger nämligen direkt till grund för jägmästarens officiella 
uppgifter om utsyningsbeloppet. Slutligen ber jag få nämna, att dagarfvoden 
till kronojägare för undermålsuthuggningar 1 ett flertal fall utbetalts af statsmedel, 
utan att detta vid vederbörlig revision föranledt anmärkning. Th. Ö 
