SOMMAREXKURSIONEN TILL SKÅNE OCH BORNHOLM. 399 
Gallringsutbyte — Beståndets 
Ålder. Stamantal. - Medeldiam. <:Medelhöjd. ÖT SKR ; 
intill resp. ålder. kbm. 
65 344 20,2 2A,5 22 780 
30 O13 35,4 28,4 299 914 
Vid en jämförelse finner man dock, huru mycket större gallringens af- 
kastning å Bornholm med 540 kbm. är mot den i Baden på omkring 300 
kbm., hvilket tyder på en annan gallringsprincip i Danmark med ingrepp 
äfven i det härskande beståndet. 
Silfvergransbestånden föryngras genom själfsådd, som alltid lyckas för- 
träffligt. Vid 40—50 år sätta träden rikligt med kott, och de sista kraftiga 
gallringarne bidraga än mer till stark fröproduktion. Vid riklig kottillgång, 
som vanligen inträffar hvart annat år, ställes fröbeståndet på en gång. För- 
yngringstiden från det fröträden ställts är 8—10 år, och föryngringen är 
I—13/, m. hög och nästan ogenomtränglig, då sista fröträden fällas. För 
att gynna själfsåddens uppkomst sker ofta någon markberedning genom mar- 
kens luckring, hvilken erhålles för en genomsnittskostnad af 13 kr. per 
har. Det är således en betydande skillnad på föryngringstid och resultatet 
på Bornholm än t. ex. i Wärtemberg, där en föryngringstid af 20 år och 
mer medför ganska klent resultat, men man tyckes ej där riktigt fatta mark- 
beredningens betydelse. 
Af sjukdomar angripes silfvergranen ej af röta i följd af Polyporusarter, 
men lider något af en kräftartad sjukdom (ÅAecidium elatinum), som äfven 
yttrar sig som hexkvastar å grenarne. En sådan mindre hexkvast iakttogs 
under exkursionen, men annars efterhålles denna svamp betydligt vid gall- 
ringarne, så att man knappast på stammarne kan finna de tunnformiga kräft- 
ansvällningarna, som man ser i sådan myckenhet i Schwarzwald. 
En bland silfvergranens bästa egenskaper är vidare dess stormfasthet. 
I detta fall äro följande tal från den för skogarne så ödeläggande julstormen 
1902 betecknande.! På de 4 största skogarne på ön föllo nämligen då 
3,545 vanliga granar och hvitgranar med en kubikmassa af 69,349 kbf. och 
1,365 silfvergranar med 51,940 kbf. Medan af granarna 1,490 st. föllo i 
slutna bestånd, härröra samtliga silfvergranarna från fröträdställningar. Af 
den fallna vedmassan voro 75,4 2 hos granarna skadade af röta, medan, 
hvad silfvergranen beträffar, härvid är att anteckna o 2. Däremot voro 66 
2 hos silfvergranen och o & af granarna skadade af brott, hvilket ännu 
tydligare visar silfvergranarnas stormfasthet. Det antages med visshet, att 
silfvergranens vindfällen blifvit afsevärdt färre, om de äldre bestånden tidigare 
blifvit behandlade med den starkare gallringsmetod, som numera följes. 
Kort härefter passerades en gammal vall, som varit gräns för den äldre 
delen af Almindingen, och man befann sig i det s. k. »Östre Indleg», där 
färden gick genom nyplanterade ljungmarker. Man fann här blandade kul- 
turer af gran och weymouthstall samt tall och weymouthstall. Granarne se 
något svaga och gula ut liksom ofta äfven de första åren på våra ljungmarker 
(jordmånen består här liksom å de svenska ljunghedarne af morängrus och ett 
brunaktigt torflager), men hade dock ej på långt när den sjukligt gula färgton, 
man finner å de ställen i Jyllands ljunghedar, där ej företagits särskild dyrbar 
markberedning. Längre fram passerades ett 30-årigt weymouthstallbestånd, där 
1! C. Weismann, Julstormen 1902, Tidsskrift för Skovvaesen 1904, h. 8. 
