TRÄVARUMARKNADEN. 413 
fallet, ju kortare vägar få vi att frakta själfva veden, som i allmänhet, t. o. 
m. då den kallas torr, har omkring tre gånger så stor vikt som destillations- 
produkter och kol ur densamma. 
När vi kunna frakta stenkol från England och Tyskland, ja t. o. m. 
från Amerika upp till de mellansvenska järnverken och för drifvande af 
våra inlandsjärnvägar — stenkol, som i sig själfva ej ha ringa värde, borde vi 
kunna frakta kol samt destillationsprodukter, af sådan ved, som nu ej har 
något värde, från Norrlands mest aflägsna skogsbygder att användas i stället 
för stenkolen. Men för att komma till ett möjligast fördelaktigt ekonomiskt 
resultat i detta afseende måste, när ett landstransportsystem skall ordnas för 
våra skogsbygder, hänsyn tagas till hvad detta viktiga problem särskildt fordrar. 
Stockholm i april 1904. Alb. Bergström. 
TRÄVARUMARKNADEN. 
Utför, alltjämt utför, ned mot prisskalans låga regioner ha vi un- 
der sommarens lopp sett våra trävaror glida i pris utan att på vägen 
finna någon fast punkt, att åtminstone för någon kort tid dröja vid. 
»Botten är nådd» har det hetat vid hvarje trappsteg nedåt; men trap- 
pan synes lång och botten — en chimär! Marknadens lågcentrum hvilar 
egentligen allt fortfarande öfver England, ett förhållande hvaraf öfriga 
länder naturligt nog söka profitera äfven långt utöfver hvad omständig- 
heterna å resp. egna marknader i någon mån kunde kräfva. Och möj- 
ligheten att i morgon kunna köpa till 3 shillings billigare än i dag har 
själfklart skapat hos köparen en försiktighet så stor, att endast nöden 
kan drifva honom ur sitt skal och detta endast för att ordna för dagens 
behof. Medgifvas- måste ock, att orsakerna till en tryckt stämning för 
ögonblicket och för åtminstone närmaste framtiden äro både många och 
stora. Så länge kriget i Ost-Asien varar, kvarstår också ett af de för- 
nämsta hindren för marknadens förbättrande. Vi uttryckte vid krigets 
utbrott den farhågan, att Hvita-hafs-exportörerna på grund af ändrade 
kreditförhållanden skulle kunna komma att undanryckas det ekonomiska 
stöd, de nu som bäst behöfde. Så lärer ock ha blifvit fallet, och häri 
må då sökas en mäktig orsak till de forcerade försäljningar »å tout 
prix», som från detta distrikt ägt rum i synnerhet på England. Äfven 
i England är emellertid penningtröjan trång. Bankerna ha under senare 
åren tämligen liberalt understödt skeppsbyggeri-företag, hvilka emellertid 
nu till följd af den orimligt låga fraktmarknaden hota att leda till betydande 
»krascher», så mycket oundvikligare som enligt fackmäns utsago ut- 
sikter icke förefinnas till förbrättring i frakterna under — må vi hoppas, 
att man öfverdrifver — de närmaste tvenne åren! Med hänsyn till det 
intima sambandet i viss mån emellan skeppsbyggeri och trävarupriser 
skulle dessa vara en sorglig spådom äfven för de senare. 
