422 NOTISER, 
detta träds nordgräns icke fullt betecknar en klimatgräns, motsvarande sommarekens 
behof. Uppgiften om sommarekens nordgräns är dock af så stort intresse, att den 
icke bör uteslutas, men uppgiften bör åtföljas af ett par ord, som förklara den ab- 
normt höga breddgraden, t. ex. »delvis relikt>. 
Det som sagts om sommarekens spontana nordgräns, gäller i än högre grad 
om almens, lindens och hasselns. De förekomma på sina nordligaste spontana växt- 
platser uteslutande som relikter å solvarma och skyddade lokaler. Sommarvärmen 
å dessa lokaler är abnormt stor i förhållande till den omgifvande traktens. Endast 
för hasseln äro försök gjorda att bestämma den gräns, där de klimatiska förhållan- 
dena å vanliga växtplatser motsvara hasselns normala värmebehof. Äfven invid 
hafsytan ligger denna gräns omkring två breddgrader nedanför hasselns nordligaste 
relikt. (Se Gunnar Andersson, Hasseln i Sverige). 
Slutligen må anmärkas, att Cohrs' »växtgränser i norr» hvarken hänföra sig 
till hafvets nivå eller till en för samtliga omnämnda träslag gemensam, lika stor 
höjd öfver hafvet, i följd hvaraf uppgifterna icke äro kommensurabla och sålunda 
icke utan vidare böra sammanställas. Det går t. o. m. så långt, att de för granen, 
tallen och björken angifna nordgränser på samma gång äro fjällgränser, eller med 
andra ord, de afse samtidigt dessa träds horisontala och vertikala utbredning. 
Häraf kan man förstå, att berörda träd inom vårt land icke uppnå den utbredning 
mot norr, som de invid hafsytans nivå skulle kunna erhålla. De gå ock både i 
Finland och Norge! afsevärdt högre än i vårt land. — Det nu antydda torde emel- 
lertid visa, att då en vegetationsgräns icke hänför sig till hafsytans nivå, bör samtidigt 
den afsedda höjden öfver hafvet angifvas, så framt gränsen skall kunna blifva ett uttryck 
för klimatets beskaffenhet. Beträffande björken bör ock anmärkas, att uppgiften gäller 
glasbjörken, ty masurbjörkens spontana nordgräns ligger långt nedanför barrträdens. 
x = 
Jag har tillåtit mig föreslå, att uppgifterna om boken borde såsom vilseledande 
ur Cohrs' atlas utgå. Däremot skulle jag vilja föreslå, att lönnen (spetslönnen) och 
alen (klibbalen) finge i stället ingå. Den förra, hvars spontana nordgräns sammanfal- 
ler med lindens, kan utan vidare ställas vid sidan af denna. Klibbalen har sina 
nordligaste växtplatser invid Östersjön, och äfven om trädet här är att anse såsom 
relikt, hafva dock lokalerna icke samma natur som ömtåligare träds (almens, lindens 
o. s. v.) reliktlokaler. Ännu vid 64? n. br. förekommer klibbalen å åtminstone en 
lokal (Robertsfors) inuti landet omkring en mil från kusten. Nordligare är den 
känd endats från kustlokaler, nordligast i trakten af Piteå (enligt professor A. N. 
Lundström), d. v. s. något ofvanför 65” n. br. 
I enlighet med hvad jag sålunda i det föregående framhållit, skulle jag vilja 
föreslå, att Cohrs' uppgifter om »växtgränser i norr» blefve i fråga om vildväxande 
träd ungefär följande: 
Ek (sommarek, spontan, delvis relikt)............ till omkr. 61? n. br. vid Östersjön. 
Täitid och spetslönn” (Tellktet)i, .m.ssoodeskooo ss « » 637 » omkr. 80 m. ö. h. 
ET assel Agtelikten) so MaE R de SAN ds » » HR EE » 100 » » > 
Arn (ECNIETET) oa ort SADE RR oe ER Rang > » GSE » ASO DIR 
Kili BAT (TC eN so rer SSE RAR SA SA en ATESNENROSE 103 vid Östersjön. 
Gran, och italien 21 KO RER nå 0 Era SA or RS » 68 > omkr. foo m. ö. h. 
BjOrk3 (C1ASDJÖTk) Er 505 SSR NS An » » 60 > » $:— SON SAR 
TRO: 
! För Norge medverkar härtill äfven en annan klimatologisk faktor än höjden öfver 
hafvet, nämligen Golfströmmen. 
