SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1004, H; IO-—I]. 
Om zgrantorka. 
Af Uno Wallmo. 
Med >»grantorka» menar man i allmänhet det plötsliga, oftast grupp- 
vis skeende uttorkandet och förstörandet af granskogen. Om förnämsta 
orsaken till dess uppkomst äro, som bekant, åsikterna delade. Några 
påstå, atbisStokmeni ar upphofvet. Andra säga, att en insekt, gran- 
barkborren, är fienden. Frågan är af stor praktisk betydelse, ty stora 
summor gå årligen förlorade i landet, därför att man ej vill se saken, 
sådan den är, och ej heller vill något åtgöra för att råda bot för det onda. 
I Norge, där man på allra sista åren börjat ägna ett glädjande in- 
tresse åt skötseln af den skog, som finnes kvar, står frågan om gran- 
torkan på dagordningen. Det Kgl. Selskab for Norges Vel beslöt 
nämligen den 20 maj 1899 att tilldela skogforvalter (jägmästaren) Agnar 
Barth sitt stipendium »för att inom olika skogstrakter i Norge verk- 
ställa undersökningar angående orsaken till den mer och mer sig ut- 
bredande grantorkan samt att därefter gifva en själfständig framställning 
däraf jämte förslag om, hvad som bör göras till sjukdomens förebygg- 
ande.> De resultat, hvartill herr Barth kommit, hafva af honom blifvit 
framlagda i en skriftlig afhandling, som af jägmästaren H. Samzelius 
refererats i Årsskrift från Föreningen för skogsvård i Norrland år 1902. 
Enligt nämnda referat skulle grantorkan i stort sedt uppkomma där- 
igenom, att vi uppammat onaturligt täta och gängliga, likåldriga be- 
stånd, som hafva föga motståndskraft mot stormarne och därför blifva 
deras lätta byte, om icke i form af vindfällen, så likväl därigenom att 
träden blifva rotryckta samt därför uttorka och dö. Beträffande Barths 
förslag om granskogens behandling i syfte att förebygga torkan läser 
man å sid. 85 i ofvannämnda årsskrift ordagrant som följer: »När 
sedan Barth går att lämna anvisningar rörande den enligt hans mening 
lämpligaste skötseln af granskogarne, uppsätter han alltså redan från 
början som mål för sina sträfvanden att finna en behandlingsform, som 
icke medgifver uppkommandet af stora, likåldriga och likartade bestånd, 
hvilka han betecknar som torkans egentliga härdar och som äfven i 
många andra hänseenden (skogseld, snö- och isbrott m. m.) ådagalagt 
sin olämplighet ' för ett trädslag med granens så ytterst ömtåliga karak- 
—  t Jämför sidd. 23, 38, 56 m. fl. i »Rationell skogsafverkning» af Uno Wallmo. 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift Wigo4. 28 
