428 UNO WALLMO. 
Hur hänger denna sak tillsammans med antagandet, att insekten ovill- 
korligen angriper och dödar det af stormen (sjukdom) öfvergångna trä- 
det? Jag har under årens lopp aktgifvit på af stormen verkligen rot- 
ryckta granar. De kunna ofta fortlefva många är framåt. En gång t. ex. 
hade jag till åskådningsobjekt en timmergran, som var till den grad rot- 
ryckt, att hon lutade i 45 graders vinkel samt höll sig uppe endast 
med tillhjälp af understående träd. Trädet i fråga lefde på sådant sätt 
i fem år, innan det dukade under. Vidare har jag sett af stormen helt 
och hållet kullstjälpta granar i slanskogsdimension, med endast halfva 
rotsystemet kvar i marken och således stora partier sugrötter sönder- 
slitna vid stormtillfället, kunna fortlefva tiotal år framåt. Äfven om 
detta senare fall nu hör till undantagen, så bevisar det ofvan sagda 
emellertid, att granen väl kan fortlefva, äfven om stora partier af dess 
sugrötter fördärfvas. Och med dylika iakttagelser för ögat har man 
svårt att kunna sätta tro till den uppkonstruerade teorien om >»hvirfvel- 
vindens framfart och verkan>, d. v. s. en vind, som verkar dödande på 
trädet, fastän ej ögat kan upptäcka yttre spår af dess framfart. Men 
att däremot granbarkborren är en svår härjare, det kan ögat se. Jag 
har till och med sett exempel på, att insekten i fråga, då den före- 
kommit i stor svärm, icke blott dödat alla granar i gruppen, där den 
slagit till, utan till och med angripit och dödat bland granarna in- 
sprängda (timmer-) zallar. Att svärmen nästan alltid dödar alla granar 
i gruppen, är ett faktum, som är värdt beaktande vid afgörandet af 
frågan, huruvida stormarne eller insekterna äro orsaken till grantorkan. 
Ty antag, att vi hafva framför oss en mycket stor »grantorka», låtom 
oss säga på cirka ett tunnlands ytvidd, så måste det, om man utgår 
från »stormteorien», i sanning förefalla underbart, att icke blott Znzet 
träd på detta tunnland synes rubbadt af storm, utan äfven att hvarje 
träd på detta tunnland är angripet och förstördt af insekterna. Ty om 
nu hvirfvelstormen verkligen farit fram på ett så märkvärdigt sätt öfver 
just detta tunnland, att träden därå blifvit mottagliga för insekternas 
angrepp, så tyckes dock, att stormen ändå icke skulle hafva nått kvarje 
träd inom ifrågavarande område, som kanske till på köpet rundtom- 
kring är skyddadt af hög skog, utan lämnat åtminstone ett tiotal mer 
eller mindre oberörda, och hvilka således kunnat införas under rubriken 
friska träd, d. v. s. sådana som icke af insekterna kunnat dödas, åtmin- 
stone icke så ögonblickligt som de »rotryckta». Men nej, så är aldrig 
eller åtminstone nästan aldrig fallet, utan samtliga träd inom härjnings- 
området dödas ständigt med undantag af några smärre undertryckta 
stammar, hvilka af insekterna ratas. 
Att barkborrarne kunna angripa ett fullt lifskraftigt träd, ser man 
för öfrigt ofta exempel på. Men om insekterna i detta senare fall äro 
