OM GRANTORKA. 433 
lertid intet. Grantorkan var liksom bortblåst öfver större delen af 
mellersta Sverige, d. v. s. de trakter, som jag haft tillfälle att studera. 
Och ändå hade ovanligt starka stormar farit fram öfver sagda trakter 
vintern 1902—1903 och våren 1903, hvilka borde åsamkat »rotryck- 
ning». Men, som sagdt, grantorkan uteblef. Inga röda granar visade 
sig i juli månad efter första svärmningen, ej heller några i sep- 
tember eller oktober efter andra svärmningen, då däremot under året 
förut skogen hade fortsatt att torka hela hösten ända till julen och 
nyåret. För att förklara orsaken till detta fenomen kunde man anlita 
hvarken »rotrycknings»- eller »rendez-vous»-teorien. Visserligen var detta 
skada, ty hårklyfverier äro intressanta att syssla med. Nu måste man 
alltså för en gång tillgripa den allra ex&/aste förklaringsgrunden, en 
sådan som hvarje bonde kunde begripa, nämligen att det förekom ingen 
grantorka under nådens år 1903 af orsak att inga granbarkborrar fun- 
nos. Men hvar funnos då dessa senare? Jo, de voro nog fortfarande 
kvar under trädens bark, men fullkomligt oskadliga, ty de lågo där i 
stora hopar, döda, zhjälfrusna! Som bekant öfvervintrar granbark- 
borren som fullt utbildad insekt nere på marken i skydd af mossa, 
rötter och dylikt, och i vanliga fall framkryper han först med vårvärmen 
i maj månad. Men som vi alla minnas, inträffade under vintern 1903 
en lång varmperiod på barmark redan i mars månad med ända till 
20 graders värme. Detta framkallade insekterna, och de började sitt 
arbete. Men plötsligt, i slutet af april, kom en stark temperaturväx- 
ling från hög värme till stark köld med is och snö, och härpå voro 
icke insekterna beredda, utan de fröso eller möjligen svulto ihjäl. Allt 
nog, de hade gått en hastig undergång till mötes. Och med insekternas 
försvinnande försvann grantorkan — till en tid. Ty ännu finnes nog till- 
räcklig stam af barkborrar kvar för att under gynnsamma förhållanden 
kunna så småningom förökas till stora svärmar igen. Men för den skogs- 
ägare, som vill drifva verkligt intensiv skötsel å sin skog, är nu tillfället 
gynnsamt att utrota de barkborrar, som till äfventyrs finnas kvar i skogen, 
ty svärmarne äro icke stora, hvadan ej heller krigskostnaden blir stor. 
Det enklaste och billigaste sättet att utrota insekterna är att under 
senhösten eller början af vintern låta fälla ett eller flera (beroende af 
svärmens storlek) tjog friska träd i närheten af den plats, där gran- 
torkan senast uppträdt, tillvarataga bästa delen af gagnvirket samt låta 
öfriga virket få ligga kvar i riset till omkring midsommartiden eller 
något senare påföljande sommar, då under en lugn natt eld tändes i 
risbråten. Detta är, som sagdt, det billigaste och enklaste sättet, och 
jag har själf pröfvat detsamma i stor skala och till belåtenhet, men 
enär mången finnes, som är rädd att upptända eld i skogsmark, 
så vill jag äfven rekommendera fångträds utläggande på förut beskrifvet 
