436 JOHN LINDNER. 
Är fågeln skadlig, är förhållandet visserligen något annorlunda, men 
afsevärdt skadliga fåglar äro icke många. 
En till konservering afsedd, skjuten eller eljest erhållen fågel bör 
naturligtvis behandlas så aktsamt som möjligt. Blod aftorkas eller upp- 
suges med torr sand, svalget och anus rengöras, hvarefter man stoppar 
mossa, papper o. d. i dessa kroppsöppningar, äfvensom i såren och på 
större fåglar äfven i näshålorna. Bättre är att använda potatismjöl och 
bomull, hvilka ingredienser lämpligen medföras i en liten ask, då man 
är ute på jakt. En nyss skjuten fågel bör bäras i handen tills den 
kallnat, och håller man den därvid i båda benen eller helst i näbben, 
på större fåglar medelst ett genom båda näsöppningarna draget snöre. 
Sedan kan den bäras annorlunda, t. ex. inläggas i jaktväskan. Skall 
fågeln under den varma årstiden förvaras någon tid före konserveringen, 
bör man strö litet alun eller indrypa litet karbolsyra eller något annat 
bakteriedödande ämne, helst med stark lukt, i sår, svalg, näshålor, ögon 
och anus, för att förhindra förruttnelse och att hålla flugor på afstånd. 
Omedelbart efter döden bör afflåendet icke ske, utan man väntar 
tills blodet kallnat, och dödsstelheten gått öfver. Då afflåendet skall 
börjas, aftorkas blod medelst läskpapper, potatismjöl, torr sand eller 
torr, fin sågspån (hvilket senare dock ej får användas till fåglar med 
mjuk fjäderbeklädnad, t. ex. ugglor). Svalg och anus rengöras. Dessa 
kroppsöppningar jämte större sår och på större fåglar näsöppningarna 
igenstoppas med bomull. Därefter uppmätas och antecknas fågelns 
hela längd samt afståndet mellan vingarnas och stjärtens spetsar. 
Uppskärningen kan ske på flera sätt, men, ehuru i vissa fall 
andra snitt, t. ex. bröstsnittet, kunna ha sina företräden, vilja vi här 
dock fästa oss vid sidosnittet, emedan detta skyles af vingen och äfven 
är att föredraga för vetenskapligt ändamål, emedan skinnet då blir 
minst skadadt. 
Fågeln? lägges på en tidning eller annat papper med den sidan 
upp, som är mest skadad. Man genomskär med en vanlig skarp penn- 
knif huden från axelleden? utefter sidan till ett stycke från stjärten. 
Härefter börjas flåendet med tillhjälp af knif och fingrar. Fett lämnas 
att kvarsitta på skinnet tillsvidare. Öfverarmen (det grofva vingbenet) 
afknipes med en tång, och musklerna afskäras med knifven, hvarvid 
tillses att den underliggande huden (på andra sidan nyssnämnda ving- 
muskler) icke skadas. Flåendet fortsättes åt halsen och något åt sidorna. 
Potatismjöl, läskpapper och på större fåglar torr fin sågspån användes 
BR. Nybörjaren bör först öfva sig på medelstora fåglar, t. ex. kråkor och fiskmåsar. 
? Märkes som en knöl, då man ledar på vingen. 
