OM KONSERVERING OCH UPPSTOPPNING AF FÅGELSKINN. 439 
respektive platser med nålar eller fina järntrådar, hvarvid tillses att 
kroppslängden och afstånden mellan vingarnas och stjärtens spetsar bli 
de ursprungliga. Är halsen lång, vikes den och lägges längs kroppens 
sida. Fjädrarna ordnas ytterst noga, ögonlocken rundas, och fågeln om- 
viras löst med blånor. På en etikett, hvilken sedan fastbindes vid ena 
foten, antecknas fågelns namn, kön," ögonens färg (helst jämförd med 
fjädrarnas färg), fyndort, datum samt skyttens och konservatorns namn. 
Fågeln lägges på ett mjukt underlag af blånor eller bomull att torka 
på en skuggig, luftig plats.? Bör sedan förvaras så, att den är oåtkom- 
lig för insekter. Ett väl prepareradt fågelskinn kan, efter att ha legat i 
åratal, lätt uppmjukas i fuktig sand eller sågspån och sedan uppstoppas 
som en färsk fågel. 
Då man icke på grund af fågelns yttre kan bestämma könet, under- 
sökes detta på den friska kroppen omedelbart efter afflåendet. Köns- 
delarna, som ligga långt bakåt ryggen i bäckenet vid främre delen af 
njurarna, utgöras hos hanarna af två testiklar och hos honorna af ägg- 
stocken. (Dufhöken, sparfhöken och kärrhökarna hafva tvenne ägg- 
stockar.) 
Om det imskarskinnet skal uppstoppas, törtfatt man salunda: 
Hufvudet behandlas på sätt förut nämnts, men genom den konstgjorda 
halsen trädes en i båda ändarna hvässad, glödgad och rak järntråd 
af passande tjocklek för att sedermera uppbära hufvudet. Den skjutes 
vidare ut genom hufvudskålen så långt, att andra ändan af tråden 
kommer jäms med halsens bakre ända, och den skall vara så lång, 
att den räcker några centimeter längre utanför hufvudet än fågel- 
kroppens längd. Hufvudets håligheter, t. ex. ögonhålorna och tom- 
rummen efter musklerna, fyllas med bomull. Af stor vikt är att 
trakten mellan hufvudet och halsens öfre del, d. v. s. nacken, icke 
blir insjunken, hvilket är mycket missprydande. Skinnet drages till- 
baka öfver hufvudet, hvarefter tillses att hvarje del kommer på sin 
plats.  Särskildt gäller detta ögonen. Genom näbben instoppas bom- 
ull, så att hufvudet och halsen få sin naturliga afrundning. Om hal- 
sen och vingarne varit uppskurna utifrån, igensys hålen däraf. Där- 
efter instickas jämförelsevis grofva, glödgade, noga tillspetsade och 
fullkomligt raka järntrådar genom bakre delen af fotsulan3 och trädas 
Ne E-taneno hona: 
> Mången konservator plägar upphänga skinnen till torkning medelst ett genom näshålorna 
tvärs genom näbben trädt snöre Ett sådant förfarande är emellertid absolut förkastligt, emedan 
halsen då utdrages till onaturlig längd. 
> Skall fågeln framställas gående eller springande, med ena foten delvis upplyft, 
instickes järntråden vid en af mellantåns leder. 
