SVAMPARNE OCH TRÄDENS KVÄFVEUPPTAGANDE. 459 
förhindrar uppkomsten af rothår, och från den täta manteln tränga 
talrika svamptrådar in mellan rotens yttre cellager, medan cellernas 
inre i regeln ej hyser några svamphyfer utan fylles af det vanliga 
cellinnehållet. De snabbare växande hufvudrötterna täckas däremot 
ej af någon svampmantel, utan ha ofta rothår. Frågan om det in- 
bördes förhållandet mellan mykorrhiza och rothår har föranledt åt- 
skillig diskussion, i det att Frank uppgaf, att de träd, som ägde en 
yttre svamphyfmantel, saknade rothår och för vattens och näringssal- 
ters upptagande helt voro hänvisade till svamphyferna, medan andra 
forskare (v. Tubeuf m. £.) förnekat detta. Arnold Engler, chef för 
den schweiziska skogsförsöksanstalten, har genom en ingående under- 
sökning visat, att hos alla af honom undersökta barrträd, således äfven 
granen och tallen, alla eller nästan alla sugrötter äro täckta af en 
svamphyfmantel och således ombildade till (ektotrofa) svamprötter, me- 
dan långrötterna ofta äga rothår ofvanför det ställe där längdtillväxten 
upphört. Hos silfvergranen fann han dock aldrig några rothår. 
Ett annat spörsmål, som föranledt diskussion och ytterligare under- 
sökningar, var svamprötternas förhållande till markbeskaffenheten. 
Frank framställde den uppfattningen, att mykorrhizan speciellt var ut- 
vecklad i humusrik mark, medan Alfr. Möller vid sina kulturer upp- 
dragit tallplantor med mykorrhizor i humusfri mark, under det att sådana, 
som han odlade i humushaltig jord, sakna dylika. Genom iakttagelser 
i naturen torde det dock kunna anses fastslaget, att (ektotrofa) svamp- 
rötter rikligast uppträda i humushaltig mark, äfven om de ingalunda 
äro sällsynta eller saknas i humusfattig eller humusfri sådan, och an- 
gående tallen sammanfattar Mäller vår närvarande kunskap i orden, 
att utvecklingen af mykorrhizor växlar på olika lokaler under påverkan 
af faktorer, som vi ännu icke tillräckligt känna. Arnold Engler fäster 
emellertid uppmärksamheten på en iakttagelse af Reinitzer, att blott 
ytterst få svampar kunna upptaga näring ur vissa humusämnen (humin) 
och sammanställer detta med, att han hos granen funnit rikligt (ekto- 
trofa) svamprötter i humusfattig, frisk lerjord, men däremot inga bland 
multnande trädlämningar. Detta skulle gifva vid handen att det skulle 
bero på mullämnenas kemiska beskaffenhet, om de mykorrhizabildande 
svamparne kunna trifvas eller icke. 
Vi öfvergå nu till det andra hufvudslaget af svamprötter, de en- 
dotrofa mykorrhigorna. Sådana finnas hos några få af våra skogsträd, 
särskildt almen och enen, som bägge sakna yttre svamphyfmantel, 
samt därjämte hos talrika buskar, örter och eksotiska skogsträd. 
Svampen är hos dessa i regeln ej alls synlig på rotens yttersida, 
hvilken däremot kan vara täckt af rothår, men den växer fram i 
