SVAMPARNE OCH TRÄDENS KVÄFVEUPPTAGANDE. 401 
(fig. 1, 4), har däremot ett högeligen afvikande utseende, i det att sido- 
rötterna äro ombildade till små vårtlika knutor, hvilka vid närmare 
undersökning visa sig bestå af ytterst korta gaffelformigt (dikotomiskt) 
delade rotgrenar (fig. 2), hvilka mycket likna ärtväxternas knölar på 
rötterna. Dessa äro i sina tidigare stadier enligt såväl P. E. Mällers 
som Alfr. Möllers undersökningar utan någon yttre svampmantel, 
hvilken först utvecklar sig i äldre stadiet. Häraf torde kunna slutas 
att rotens ombildning framkallas af de i den unga rotens barklager 
tillväxande svamphyferna. 
2. Svamprötternas betydelse för träden. 
Samtidigt med att Frank påvisade svamprötternas allmänna ut- 
bredning, utvecklade han äfven en teori för deras roll i växternas lif. 
Den gamla af Liebig grundlagda uppfattningen, 
att de gröna växterna för sin näring uteslutande FM ) 
voro hänvisade till oorganiska mineralsalter, vat- 
ten och luftens kolsyra hade genom mångfaldiga i Va 
iakttagelser af olika slag ställts i fråga, äfven om a JA 
man ej lyckats lösa problemet om huru markens Ag 
humusämnen af de högre växterna kunde tillgodo- G JÄ 
göras. Då nu ett så allmänt utbredt samlif mel- 
lan svamphyfer, hvilka bevisligen ägde förmåga att 
upptaga och tillgodogöra sig redan beredd organisk 
näring och trädens rötter påvisades, låg det ju nära 
till hands att såsom Frank antaga, att samlifvet mellan svampen och 
roten hos de ektotrofa svamprötterna tjänar till att skaffa roten näring 
ur markens humusrika lager. De från svamphyfmanteln utgående talrika 
Fig. 2. Gaffelformigt för- 
grenad mykorrhiza hos 
bergtall. 10 ggr förstorad. 
svamptrådarne, som i oändligt virrvarr sprida sig i och mellan humus- 
partiklarna, tillföra trädrötterna de i dessa befintliga näringssalterna icke 
minst kväfveämnen. 
Denna teori kunde emellertid uppenbarligen endast gälla sådana 
växter, hvilkas rötter ägde den ofvan omtalade yttre (ektotrofa) svamp- 
hyfgördeln, ej de med blott eller hufvudsakligen inre (endotrofa) svamp- 
hyfer. Angående dessas betydelse formulerade Frank något senare 
sina åsikter på ungefär följande sätt. Genom en serie undersökningar, 
som utmynnade i Hellriegels (1886) klassiska, definitivt bevisande ar- 
beten, hade man lärt känna, att ärtväxterna voro i stånd att vinna 
det af växtnäringsämnena, som naturen i sparsammaste mån bjuder i 
tillgänglig form, genom att upplösa och med sig assimilera de bakterier, 
som i riklig mängd utvecklades i särskilda organ på desammas rötter, 
och hvilka bakterier förmå, att direkt ur luften assimilera det be- 
