SVAMPARNE OCH TRÄDENS KVÄFVEUPPTAGANDE. 465 
ning, eller markens magerhet kan vara orsaken. Vissa fläckar, sär- 
skildt de gamla rester af forna tiders ekskogar, som finnas här och 
hvar under form af låga buskformiga ekkratt, vidare gamla åkrar etc., 
visa sig midt ute i hedens i öfrigt för granen otillgängliga mark som 
fullgod granmark. Detta och öfriga förhållanden tala för att orsaken 
som Miller säger måste sökas i beskaffenheten af markens 
öfre lager, dock icke så, att den står i samband med något öfver- 
gående ogynnsamt förhållande i markens fysiska beskaffenhet, ty ge- 
nomluftning o. d. är ej nog att upphäfva densamma. Frågan blir 
därför närmast, huruvida en temporär brist på något näringsämne kan 
förefinnas, hvilket är tillfinnandes i den gamla ekmyllan eller åker- 
jorden. För man undersökningen vidare, inses snart nog, att de 
granar, som uppdragas på denna mark, visa alla de kända tecknen 
på »kväfvehunger»: små barr, hämmad utveckling samt främst bar- 
rens ljusgula färg. Söker man utreda, hurudana betingelserna äro 
för uppkomsten af assimilerbart kväfve, så är det genom Ebermayers 
och Migulas undersökningar bevisadt, att salpetersyrebildningen i orörd, 
ogödslad skogs- och hedjord nästan alls icke försiggår eller åtminstone 
sker blott i ringa grad. Hufvudkällan för trädens kväfvebehof måste 
vara att söka på annat håll. Här möta oss åter de tvänne möjlig- 
heter, som i det föregående behandlats, nämligen humuskväfvet och 
assimilation af luftens fria kväfve. Att det är detta senare, som upp- 
tagas, synes äfven framgå därat, att bergtallen mångenstädes växer 
och frodas på fullständigt humusfri mark. Erinra vi oss äfvenledes, hvad 
i det föregående blifvit sagdt om tallarnas, särskildt bergtallens svamp- 
rötter, ligger det nära till hands att anse sig vara frågans lösning på 
spåren. De gaffelgrenade svamprötterna hos bergtallen med sitt inre 
svampmycelium äga, såsom vi förut sett, sannolikt möjligheten att 
assimilera luftens kväfve; då dessa rötter bortdö, ha de sålunda tillfört 
den annars så kväfvefattiga marken ett kväfveförråd, som det är 
möjligt för granarna med sina ektotrofa svamprötter att tillgodogöra 
sig. Under den följande utvecklingen komma sedan genom barrfall 
etc. nya möjligheter att tillfredsställa kväfvebehofvet och skogen trif- 
ves, Så ungefär tänker sig Miller förloppet vid den omdaning af 
marken, som med bergtallens tillhjälp otvifvelaktigt äger rum. Myc- 
ket återstår ännu att utreda, men ingen skall förneka, att uppslaget 
är lika intressant som oväntadt. Han slutar sin ena uppsats med föl- 
jande ord. 
»Hvilket intresse ha nu dessa undersökningar på deras nuvarande 
ståndpunkt för praktiken? Är det icke att gifva skogsodlaren stenar 
i stället för bröd, när den teoretiska forskningen ger honom problem 
