VÄRMLANDS LÄNS LANDSTINGSOMRÅDE. 241 
tillstånd innebär givetvis en viss svaghet för ögonblicket, men, om sko- 
garna skötas rätt, en mycket stor styrka för framtiden, tack vare ung- 
skogarna. I stort sett torde man kunna säga, att Värmland företer bilden 
av ett landskap, där de ursprungliga förråden i skogarna till väsentlig 
del exploaterats, men där den nya skogen i stor omfattning häller på 
att efterträda den gamla. Delvis i samband med bestäåndens låga ålder 
står den jämförelsevis låga genomsnittliga kubikmassan per har skogs- 
mark, 66,6 kbm., barken oberäknad. Till mycket väsentlig del härleder 
sig dock detta förhållande därav, att endast omkring 60 procent av skogs- 
marksarealen äger bestånd av tillfredsställande slutenhet, den övriga area- 
len har mer eller mindre starkt utglesade bestånd eller utgöres av kal- 
mark. Ett annat uttryck för skogstillståndet är den för ett stort område 
höga genomsnittliga tillväxtprocenten av 3,;s3 procent. Denna har sin 
orsak i beståndens ringa ålder och deras inom stora arealer otillfreds- 
ställande slutenhet. Den absoluta tillväxten är dock ej mindre än 2,23 
kbm. per hektar, varvid även de lägre dimensionerna tagits med i beräk- 
ningen. I viss mån är även denna höga löpande tillväxt ett uttryck för 
att bestånden i genomsnitt äro ganska unga, ty den löpande tillväxten 
når vid jämförelsevis låg ålder hos bestånden sitt maximum, något tidi- 
gare på bättre än på sämre mark.» ) 
I den Kungl. kommissionens uppdrag ingick även att söka utreda den 
nuvarande avverkningens storlek inom länet. Detta visade sig emellertid 
ej möjligt att utföra för de medel, som stodo till förfogande, varför kom- 
missionen vid ett försök till jämförelse mellan tillväxt och avverkning för 
den senare använder det belopp, vartill skogsväårdsstyrelsen kommit i sin 
ärsberättelse för 1905. Genom vissa vidtagna räkneoperationer möjlig- 
göres en ungefärlig jämförelse mellan de värmländska skogarnas nuvarande 
tillväxt och avverkningen i desamma, och finner kommissionen, att dessa 
båda i det närmaste synas balansera varandra. Emellertid framhålles, 
att man i skogarna — förutom med avverkningen — har att räkna även 
med en annan betydande virkesåtgång. En del av det avverkade virket 
kan ej tillgodogöras, t. ex. toppar, rötskadat virke etc., och kommer 
således ej med i det uppskattade avverkningsbeloppet. Härtill kommer 
den virkesmängd, som årligen utgår genom självgallring, vilken i Värm- 
lands skogar med deras i allmänhet låga ålder blir särdeles betydande. 
Kommissionen beräknar självgallringsvirket samt det som förfares vid 
avverkningarna till ett årligt belopp av 500,000 kbm., med vilket belopp 
salunda det värmländska virkeskapitalet årligen skulle minskas, varefter 
den yttrar, att »ehuru avverkning och tillväxt i det närmaste synas ba- 
lansera mot varandra, borde dock sålunda avverkningen nedbringas för 
att undvika att skogskapitalet sänkes, vilket för närvarande är fallet, 
16 Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1915. Bilaga 2 
